Справа № 148/1532/17
Провадження № 22-ц/801/1787/2020
Категорія: 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ковганич С. В.
Доповідач:Оніщук В. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2020 року	Справа № 148/1532/17	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Оніщука В.В (суддя-доповідач),
суддів: Копаничук С.Г., Войтка Ю.Б.,

учасники справи:
позивач: Управління соціального захисту населення Тульчинської райдержадміністрації,
відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 28 липня 2020 року, постановлене у складі судді Ковганича С.В., в залі суду,

в с т а н о в и в :

В серпні 2017 року Управління соціального захисту населення Тульчинської райдержадміністрації звернулося в суд з позовом до  ОСОБА_1 про відшкодування переплаченої суми по державній соціальній допомозі малозабезпеченим сім`ям.
Позовні вимоги обгрунтовано тим, що відповідно до поданих відповідачем документів та у відповідності до Закону України "Про державну допомогу малозабезпеченим сім`ям" їй була призначена державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям на періоди з 01.11.2015 по 30.04.2016, з 01.05.2016 по 31.10.2016 та з 01.11.2016 по 30.04.2017.
В подальшому перевіркою було виявлено факт неповідомлення відповідачем інформації, що вплинуло на розмір призначення державної допомоги, а саме щодо наявності у неї та члена її сім`ї – ОСОБА_2 земельних ділянок, доходи від користування якими не були включені до сукупного доходу сім`ї. 
Листами №1448/01-07 від 25.05.2017 та №1721/01-17 від 26.06.2017  ОСОБА_1  була повідомлена про відповідну переплату в розмірі 39 399,60 грн., однак дана переплата відповідачем не повернута, що явилось підставою для звернення в суд із даним позовом про стягнення з відповідача переплаченої суми по державній соціальній допомозі в розмірі 39 399,60 грн.
Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 28 липня 2020 року позов задоволено.
Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь Управління соціального захисту населення Тульчинської райдержадміністрації переплачену суму по державній соціальній допомозі в розмірі 39 399,60 грн. 
Вирішено питання про судові витрати. 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок неподання відповідачем інформації щодо наявності у неї та члена її сім`ї земельних ділянок їй було надмірно виплачено кошти у вигляді державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям у розмірі 39 399,60 грн.
Також, судом вказано, що відповідач знала про обставини, що можуть вплинути на отримання державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям та не повідомила позивача про них, що є зловживанням з її боку.
Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій зазначила, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач або її чоловік починаючи з 01.11.2015 отримували прибуток від оренди земельних ділянок, відомості про які нею не зазначено у декларації, а відтак висновок суду першої інстанції про незаконне отримання державної соціальної допомоги є невірним. 
При цьому, навіть при декларуванні вищенаведених земельних ділянок, така допомога мала б бути призначена, оскільки офіційно підтвердженого прибутку сім`я скаржника не отримувала. 
Також ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі зазначила, що дійсно у користуванні її чоловіка перебувають дві земельні ділянки площею 25,1134 та 23,402 га, однак місцевий суд не прийняв до уваги ті обставини, що чоловік скаржника є непрацездатним та потребує стороннього догляду, а тому фактичне користування вищевказаними земельними ділянками є неможливим, при цьому у суборенді вказані ділянки не були надані.
Право власності на земельну ділянку площею 0,1456 га виникло у відповідача 28.04.2016, однак дана земельна ділянка також ніякого прибутку їх сім`ї не приносила. 
Судом першої інстанції невірно трактовано положення Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, оскільки позивачем не доведено того, що у разі декларування такого майна соціальна державна допомога не була б взагалі призначена або призначена в іншому розмірі.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
01 жовтня 2020 року позивачем на адресу суду було надіслано заперечення на апеляційну скаргу, у яких зазначено, що судом першої інстанції було враховано усі обставини та правильно застосовано норми процесуального та матеріального права, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Апеляційна скарга на підставі статті 369 ЦПК України розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону відповідає.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , відповідно до поданих нею заяв та декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги, була призначена державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям на періоди з 01.11.2015 по 30.04.2016, з 01.05.2016 по 31.10.2016 та з 01.11.2016 по 30.04.2017, що підтверджується копіями заяв про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсації та пільг від 16.11.2015, від 06.05.2016, від 11.11.2016 та копіями декларацій про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги від 16.11.2015, від 06.05.2016, від 11.11.2016 (а.с.2-3, 4-5, 6-7, 8-9, 10-12, 13-16).
В подальшому, позивачем було виявлено факт неповідомлення відповідачем інформації, що впливає на розмір призначення державної допомоги, а саме щодо наявності у відповідача та члена її сім`ї – ОСОБА_2 земельних ділянок.
Згідно копії розрахунку переплати, наданого представником позивача, розмір переплати у наданій відповідачу допомозі з листопада 2015 року по квітень 2017 року становить 39 399,60 грн.
Відповідно до копії листів №1448/01-07 від 25.05.2017 та №1721/01-17 від 26.06.2017 відповідачу було направлено повідомлення про перерахунок державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям та запропоновано повернути надмірно виплачені кошти в розмірі 39 399,60 грн. (а.с. 22, 23).
У добровільному порядку вказані кошти не повернуті.
Згідно із копією інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 16.05.2017 №87215881 ОСОБА_1 на праві власності належить земельна ділянка площею 0,1456 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, державна реєстрація якої проведена 28.04.2016, підстава виникнення права власності договір купівлі-продажу (а.с. 17-18).
Відповідно до копії інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 16.05.2017 №87216337 у користуванні члена сім`ї ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на праві оренди перебувають земельні ділянки площами 25,1134 га та 23,402 га, призначені для рибогосподарських потреб, державна реєстрація яких проведена 23.07.2015 та 02.04.2015 (а.с. 19-21).
Відповідно до ст. 1, 3 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям - щомісячна допомога, яка надається малозабезпеченим сім`ям у грошовій формі в розмірі, що залежить від величини середньомісячного сукупного доходу сім`ї. Право на державну соціальну допомогу мають малозабезпечені сім`ї, які постійно проживають на території України.
Згідно з ч. 10 ст. 4 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» порядок призначення та виплати державної соціальної допомоги встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2003 №250 затверджено Порядок призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, передбаченої Законом України "Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям".
Пунктами 2, 3 вказаного Порядку визначено, що державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям (далі - соціальна допомога) призначається і виплачується у грошовій формі малозабезпеченим сім`ям, які постійно проживають на території України, мають середньомісячний сукупний дохід, нижчий від прожиткового мінімуму для сім`ї. Призначення і виплата соціальної допомоги здійснюються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві та м. Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад за зареєстрованим місцем проживання або місцем фактичного проживання уповноваженого представника малозабезпеченої сім`ї.
Згідно з п. 8 Порядку державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям призначаються з місяця звернення на шість місяців. Для призначення допомоги подається в установленому порядку довідка про склад сім`ї та декларація про доходи та майновий стан ( заповнюється на підставі довідок про доходи кожного члена сім`ї). При цьому допомога призначається на основі середньомісячного сукупного доходу сім`ї за останні шість місяців, що передують місяцю звернення, сукупного доходу осіб, які входять до складу сім`ї.
Відповідно до ч. 4 ст. 7 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім' ям» ( в редакції чинній на момент звернення до суду), якщо сім`єю навмисно подано недостовірні відомості чи приховано відомості, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на державну соціальну допомогу та на визначення її розміру, виплата призначеної державної соціальної допомоги припиняється з місяця, в якому виявлено порушення. На наступний строк державна соціальна допомога може бути призначена не раніше ніж через шість місяців, починаючи з першого числа місяця виявлення порушення.
Аналогічні положення містяться у п. 12 Порядку (в редакції чинній на момент звернення до суду), у разі коли особами, які входять до складу сім`ї, навмисно подані недостовірні відомості, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на соціальну допомогу та визначення її розміру, виплата соціальної допомоги припиняється з місяця, в якому були виявленні порушення.
Згідно з п. 25 Порядку виплата раніше призначеної соціальної допомоги припиняється, якщо сім`єю приховано або навмисно подано недостовірні дані про її доходи та майновий стан, що вплинули на встановлення права на соціальну допомогу і визначення її розміру, внаслідок чого були надмірно виплачені кошти, - з місяця, в якому виявлено порушення.
Відповідно до п. 28 Порядку, якщо сім`єю приховано або навмисно подано недостовірні дані про її доходи та майновий стан, що вплинуло на встановлення права на призначення соціальної допомоги та визначення її розміру, внаслідок чого були надміру виплачені кошти, органи праці та соціального захисту населення: визначають обсяг надміру виплачених коштів та встановлюють строки їх повернення залежно від матеріального стану сім`ї; повідомляють уповноваженого представника малозабезпеченої сім`ї про обсяг надміру виплачених коштів та строки їх повернення; у разі врахування надміру виплачених коштів при виплаті соціальної допомоги у наступні періоди провадять щомісячні відрахування на підставі своїх рішень у розмірі не більш як 20 відсотків суми, що підлягає виплаті; у разі неповернення надміру виплачених коштів добровільно в установлені строки вирішують питання про їх стягнення у судовому порядку.
Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Відповідно до ст. 1215 ЦК України, не підлягають поверненню безпідставно набуті допомоги, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
Аналіз положень ст. 1215 ЦК України дає підстави для висновку про те, що за загальним правилом безпідставно набута особою допомога не підлягає поверненню, натомість закон встановлює два виключення з цього правила: по-перше, якщо її виплата є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.
Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 лютого 2019 року по справі №545/163/17, а також у постанові у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 квітня 2019 року по справі №150/164/17.
Таким чином, повернення надмірно сплаченої суми державної соціальної допомоги передбачає стягнення зазначеної суми у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини набувача, а саме, через зловживання, зокрема у випадку надання недостовірної інформації або взагалі ненадання відповідної інформації.
Як встановлено судом та зазначено вище, відповідачем не задекларовано земельні ділянки площею 25,1134 та 23,402 га, які перебувають у користуванні її чоловіка та земельну ділянку площею 0,1456 га, яка перебуває у її власності.
При цьому, матеріалами справи доведено, що відповідач була проінформована про такий обов`язок, що підтверджується заявою відповідача, згідно з якою вона зобов`язалась повідомити позивача в разі зміни обставин, що можуть вплинути на отримання допомоги (а.с. 2-3, 4-5, 6-7).
Крім того, бланк декларації в свою чергу також передбачає попередження громадянина про відмову в призначенні або припинення виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям в разі подання неповних чи недостовірних відомостей про доходи та майновий стан членів сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, що проживають окремо.
З урахуванням наведеного, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що неповідомлення вищевказаних обставин відповідачем у декларації є з її боку зловживанням, а відтак кошти в розмірі 39 399,60 грн. підлягають безумовному поверненню відповідачем позивачу, як набуті без достатньої правової підстави. 
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач або її чоловік починаючи з 01.11.2015 отримували прибуток від оренди земельних ділянок, відомості про які нею не зазначено у декларації, судом до уваги не приймаються, з огляду на наступне.
Так, відповідачем зокрема не було задекларовано земельні ділянки, які перебувають у користуванні члена її сім`ї - ОСОБА_2 площами 25,1134 га та 23,402 га, призначені для рибогосподарських потреб на праві оренди земельних ділянок, державна реєстрація яких проведена 23.07.2015 та 02.04.2015 (а.с. 19-21).
Отже, у користуванні ОСОБА_2 , який є чоловіком відповідача, перебувають на праві оренди земельні ділянки, цільовим призначенням яких є рибогосподарські потреби, що само собою передбачає можливість отримання доходу за вказаним видом діяльності, при цьому колегія суддів звертає увагу на площу вказаних земельних ділянок - 25,1134 га та 23,402 га, які є значними, цільове призначення та вид права користування.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
В силу вимог вищенаведеної норми, оренда землі є виключно платним володінням і користуванням земельною ділянкою.
Також, відповідачем не було задекларовано земельну ділянку площею 0,1456 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, державна реєстрація якої проведена 28.04.2016, підстава виникнення права власності договір купівлі-продажу, який є оплатним договором, тобто передбачає внесення відповідної плати за придбане майно.
Таким чином, судом першої інстанції зроблено вірний висновок про те, що відповідачем при зверненні за призначенням державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, не було повідомлено інформації про майновий стан, що вплинуло на встановлення права на соціальну допомогу і визначення її розміру, внаслідок чого були надмірно виплачені кошти.
Вирішуючи спір між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно встановив обставини справи, дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку.
З урахуванням доводів апеляційної скарги, відповідачем не спростовано обставин щодо неповідомлення нею інформації про майновий стан, а твердження про те, що вказана обставина не вплинула на встановлення права на соціальну допомогу і визначення її розміру, є безпідставними, при цьому нарахований розмір переплати у наданій допомозі, відповідачем не оспорюється. 
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.
Отже, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції – без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд,
постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення, а рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 28 липня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

       Головуючий:                                                         В. В. Оніщук

Судді:                                                                 С. Г. Копаничук

                                                                        Ю. Б. Войтко