П О С Т А Н О В А

                                  І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

24 листопада 2020 року                                                                              м. Київ
 
Справа № 22-13906                                      Головуючий у 1-й інстанції: Чередніченко Н. П. Унікальний № 2-435/11                                                                      Доповідач - Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:
 
                    головуючого                                       Пікуль А. А.
                    суддів                                                  Левенця Б. Б.
                                                                                 Невідомої Т. О.
 
                    за участю секретаря                           Осінчук Н. В.
                    
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», адвоката Кононця Станіслава Петровича, на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 11 вересня 2020 року у справі за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», заінтересована особа: ОСОБА_1 , на рішення приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича,- 
 
                                         у с т а н о в и л а:
 
У липні 2020 року представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся до суду зі скаргою на рішення приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А. М., в якій просив  зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Телявського А. М. провести усі необхідні заходи щодо передачі на примусову реалізацію предмета іпотеки - земельної ділянки, площею 0,0793 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , два будинки літера «Е» та літера «Ж», без отримання попередньої згоди органів опіки та піклування  (а.с.95-98).
 
          В обґрунтування скарги було зазначено, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Телявського А. М. перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчих листів, виданих на підставі рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13 травня 2011 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором.
Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Телявського А. М. від 21 травня 2019 року відкрито виконавче провадження № 59176387 про стягнення з ОСОБА_1 2 469 723 грн 99 коп. У подальшому постановою від 04 грудня 2019 року об`єднано виконавчі провадження у зведене виконавче провадження № 60784498.          
12 березня 2020 року представником стягувача подано приватному виконавцю заяву про передачу іпотечного майна - земельної ділянки, площею 0,0793 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на реалізацію. За результатами розгляду вказаної заяви приватним виконавцем виконавчого округу міста Київ Телявським А. М. листом від 18 червня 2020 року повідомлено стягувача про відсутність передбачених законом підстав для виконання заяви стягувача від 12 березня 2020 року у зв`язку із реєстрацію місця проживання з 24 січня 2008 року за вказаною адресою малолітньої дитини ОСОБА_2 . 
Представник заявника зазначав, що не погоджується з рішенням та діями приватного виконавця, вважав, що останні суперечать положенням законодавства та такими, що порушують права стягувача.
          Ухвалою  Голосіївського районного суду міста Києва від 11 вересня 2020 року скаргу ТОВ «ОТП Факторинг Україна», заінтересована особа ОСОБА_1 , на рішення приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Телявського А. М.,  залишено без задоволення.
          
          Не погодившись з ухвалою суду, представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна», адвокат Кононець С. П., подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, що призвело до прийняття незаконної та необґрунтованої ухвали, просить ухвалу районного суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити скаргу ТОВ «ОТП Факторинг Україна» повністю (а.с.170-173).
В порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.
 
Заслухавши доповідь судді Пікуль А. А., пояснення представника ТОВ «ОТП Факторинг Україна», адвоката Кононця С. П., який підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судовим розглядом встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 13 травня 2011 року, постановленим у цивільній справі № 2-435/11 за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість у розмірі 275 231 швейцарських франка 03 цента, що за офіційним курсом НБУ на 13 травня 2011 року становить 2 469 723 грн 99 коп., а також судовий збір у розмірі 1 820 грн.
29 березня 2012 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» отримано два виконавчі листи № 2-435/11 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі заборгованості у розмірі 2 469 723 грн 99 коп. та 1 820 грн судового збору.
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 18 січня 2018 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20 червня 2018 року та постановою Верховного Суду від 10 квітня 2020 року, видано дублікат виконавчого листа на виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13 травня 2011 року по справі № 2-435/11 за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість у розмірі 275 231 швейцарських франка 03 цента, що за офіційним курсом НБУ на 13 травня 2011 року становить 2 469 723 грн 99 коп.
16 липня 2018 року на адресу ТОВ «ОТП Факторинг Україна» направлено дублікати виконавчих листів № 2-435/11 згідно ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 18 січня 2018 року.
Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Телявського А. М. від 21 травня 2019 року відкрито виконавче провадження № 59176387 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість у розмірі 275 231 швейцарських франка 03 цента, що за офіційним курсом НБУ на 13 травня 2011 року становить 2 469 723 грн 99 коп.
У подальшому зазначене виконавче провадження № 59176387 об`єднано з виконавчим провадженням № 60784498 у зведене виконавче провадження № 60788749.
12 березня 2020 року представник стягувача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся до приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Телявського А. М. із заявою, в якій просив провести опис, призначити суб`єкта оціночної діяльності та передати іпотечне майно згідно договору іпотеки від 20 вересня 2007 року - земельну ділянку, площею 0,0793 га, кадастровий номер 8000000000:79:158:0005, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , - на реалізацію до ДП «СЕТАМ».
Листом приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Телявського А. М. від 18 червня 2020 року повідомлено стягувача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про неможливість передачі іпотечного майна на реалізацію у зв`язку із тим, що за адресою: АДРЕСА_1, два будинки літера «Е» та літера «Ж», зареєстровано місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З матеріалів цивільної справи убачається, що малолітня ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , два будинки літера «Е» та літера «Ж» з 24 січня 2008 року.
 
За встановлених обставин, залишаючи без задоволення скаргу ТОВ «ОТП Факторинг Україна» районний суд виходив з того, що ураховуючи вимоги Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», а також положення Інструкції з організації примусового виконання рішень і Порядку реалізації арештованого майна, державний виконавець або приватний виконавець зобов`язаний у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, отримати попередню згоду органу опіки та піклування або відповідне рішення суду про встановлення/зміну способу/порядку виконання рішення суду. Отже приватний виконавець виконавчого округу міста Київ Телявський А. М. діяв у межах та у спосіб, передбачені вимогами Закону України «Про виконавче провадження», відтак скарга ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не підлягає задоволенню.
 
При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги апеляційний суд  виходить з наступного.
Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні скарги, є доведеними.
Висновки суду щодо наявності підстав для залишення скарги ТОВ «ОТП Факторинг Україна»  без задоволення відповідають обставинам справи.
Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить. 
Відповідно ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 447 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
Відповідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження»  виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження здійснюється з дотриманням зокрема таких засад: обов`язковості виконання рішень; справедливості, неупередженості та об`єктивності; розумності строків виконавчого провадження.
Сукупність даних засад, а безпосередньо законність, є вимогою суворого і неухильного додержання, точного й однакового виконання і правильного застосування законів і підзаконних нормативно-правових актів органами державної влади, їх посадовими особами.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно ч. 2 ст. 18 Закону України "Про охорону дитинства" діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.
Відповідно ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.
У пункті 4.5.7 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, визначено, що у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, державний виконавець звертається до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання. Якщо судом не встановлено (змінено) спосіб і порядок виконання, державний виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».
У справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути лише рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.
Отже ураховуючи вимоги Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», а також положення Інструкції з організації примусового виконання рішень і Порядку реалізації арештованого майна, державний виконавець або приватний виконавець зобов`язаний у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, отримати попередню згоду органу опіки та піклування або відповідне рішення суду.
 
За таких обставин та ураховуючи те, що приватним виконавцем виконавчого округу міста Київ Телявським А. М. було встановлено, що у за адресою: АДРЕСА_1, два будинки літера «Е» та літера «Ж», яка є предметом іпотеки та підлягає реалізації, зареєстроване місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , приватний виконавець обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви про передачу іпотечного майна на реалізацію з підстав, передбачених законодавством, оскільки не було отримано попередньої згоди органу опіки та піклування на вчинення такої дії.
 
Доводи апеляційної скарги про те, що у даному випадку положення пункту 4.5.7 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, не повинні застосовуватися і попередня згода органу опіки та піклування на реалізацію майна не повинна запитуватися, оскільки малолітня ОСОБА_2   зареєстрована у  нерухомому іпотечному майні без згоди іпотекодержателя, не можуть бути прийняті у якості підстав для скасування оскаржуваної ухвали.
Ураховуючи положення ч. 3 ст. 12 Закону України "Про іпотеку" та ч. 2 ст. 215 ЦК України, на які міститься посилання у апеляційній скарзі, передача іпотечного майна у користування без згоди іпотекодержателя, яку стягувач вважає нікчемним правочином, дає підстави  для застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, вимога про застосування яких може бути пред`явлена  будь-якою заінтересованою особою (ст. 216 ЦК України).
За загальним правилом державний та/чи приватний виконавець не наділений правом щодо примусового застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.
У розпорядженні суду відсутні докази, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було у встановленому законом порядку пред`явлено вимогу про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.
За поданням приватного виконавця судом не встановлювався спосіб та порядок виконання рішення суду від 13 травня 2011 року.
  
Посилання в апеляційній скарзі на висновки Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 вересня 2015 року у справі 6-39908св14, Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 08 липня 2015 року у справі № 6-874Ісв 15, Вищого Спеціалізованого суду Україні: з розгляду цивільних та кримінальних справ від 5 лютого 2014 року №6-45859св13, Верховного Суду від 04 липня 2018 року по справі № 761/4494/13-ц, Верховного Суду від 27 червня 2018 року по справі № 367/2506/15-ц також не можуть бути прийняті апеляційним судом у якості підстав для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки зазначені стягувачем висновки стосуються інших правовідносин і не містять висновків щодо застосування пункту 4.5.7 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5.
Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного судового рішення апеляційна скарга не містить.
Ураховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваної  ухвали немає.
 
Керуючись ст. ст. 367-368, 374-375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А :
 
Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», адвоката Кононця Станіслава Петровича,залишити без задоволення.
 
Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 11 вересня 2020 року залишити без змін. 
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
 
Повний текст постанови складений 24 листопада  2020 року.

Головуючий                                                                      А. А. Пікуль
 
Судді                                                                                 Б. Б. Левенець
 
 Т. О. Невідома