УХВАЛА

03 грудня 2020 року 
м. Київ

Справа №  904/2502/20 

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду: 
Губенко Н. М., 

розглянувши матеріали касаційної скарги Садівничого товариства Садового товариства "Верстатобудівник"

на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду 
у складі колегії суддів: Білецька Л. М., Верхогляд Т. А., Парусніков Ю. Б.
від 23.10.2020

за позовом ОСОБА_1 
до Садівничого товариства Садового товариства "Верстатобудівник"
про захист прав споживачів, визнання дій протиправними та незаконними, щодо невиконання зобов`язань,                                                                                

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою від 23.10.2020 у справі № 904/2502/20 Центральний апеляційний господарський суд повернув апеляційну скаргу Садівничого товариства Садового товариства "Верстатобудівник" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 06.10.2020 та ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 07.10.2020 на підставі пункту 4 частини 5 статті 260 Господарського процесуального кодексу України.

02 листопада 2020 року Садівниче товариство Садове товариство "Верстатобудівник" звернулось до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 23.10.2020 у справі № 904/2502/20.

Перевіривши матеріали касаційної скарги Садівничого товариства Садового товариства "Верстатобудівник", Судом встановлено, що вона підлягає залишенню без руху з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 10 Конституції України державною мовою в Україні є українська мова.

Положеннями частини 1 статті 10 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарське судочинство в судах здійснюється державною мовою.

Згідно з частиною 1 статті 12 Закону України "Про судоустрій статус суддів" судочинство і діловодство в судах України проводяться державною мовою.

У рішенні від 14.12.1999 у справі № 10-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації, тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом (частина 5 статті 10 Конституції України).

Рішенням Конституційного Суду України № 8-рп/2008 від 22.04.2008 у справі № 1-18/2008 встановлено, що відповідно до статті 124 Конституції України, Конституційний Суд України та суди загальної юрисдикції здійснюють правосуддя, яке стосується конституційного, адміністративного, господарського, кримінального та цивільного судочинства. Ці види судочинства є процесуальними формами правосуддя та охоплюють порядок звернення до суду, процедуру розгляду судом справи та ухвалення судового рішення. Суди реалізують державну мову в процесі судочинства та гарантують право громадян щодо використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють, відповідно до Конституції і законів України. Таким чином, Основним Законом України закладено конституційні основи для використання української мови як мови судочинства та одночасно гарантовано рівність прав громадян у судовому процесі за мовною ознакою.

Гарантування у судочинстві використання російської та інших мов національних меншин України цілком узгоджується з Європейською хартією регіональних мов або мов меншин, ратифікованою Законом України від 15.05.2003 N 802-IV.

Разом з тим, Суд зазначає, що забезпечення рівності прав громадян у судовому процесі за мовною ознакою, гарантування права громадян на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють, не означають абсолютного права сторони (учасника справи) подавати відповідні процесуальні документи мовою, якою вона володіє, якому кореспондує безумовний обов`язок суду приймати такі документи до розгляду. Згідно з частиною 1 статті 10 Господарського процесуального кодексу України, господарське судочинство в судах здійснюється державною мовою, а відповідний механізм забезпечення рівності прав громадян у судовому процесі за мовною ознакою передбачено у частинах 3, 4 статті 10 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої суди використовують державну мову в процесі судочинства та гарантують право учасникам судового процесу на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють. Учасники судового процесу, які не володіють або недостатньо володіють державною мовою, мають право робити заяви, надавати пояснення, виступати в суді і заявляти клопотання рідною мовою або мовою, якою вони володіють, користуючись при цьому послугами перекладача в порядку, встановленому цим Кодексом.

Законом України "Про ратифікацію Європейської хартії регіональних мов або мов меншин" передбачено, що при застосуванні положень Хартії заходи, спрямовані на утвердження української мови як державної, її розвиток і функціонування в усіх сферах суспільного життя на всій території України, не вважаються такими, що перешкоджають чи створюють загрозу збереженню або розвитку мов, на які відповідно до статті 2 цього Закону поширюються положення Хартії.

Враховуючи викладене, а також беручи до уваги положення частини 1 статті 10 Господарського процесуального кодексу України та частини 1 статті 12 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Суд доходить висновку, що касаційна скарга повинна бути викладена державною (українською) мовою.

Аналогічні висновки викладені в ухвалах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.01.2019 у справі № 922/234/18, від 11.02.2019 у справі № 904/712/18, від 25.02.2019 у справі № 905/1222/18, від 13.12.2019 у справі № 17-2-21-1-7-24-5-32-24-2-18/01-1015, ухвалах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 04.04.2019 у справі № 646/5556/17-ц, від 26.10.2018 у справі № 263/9917/15-ц, у яких касаційні скарги, подані не державною мовою, залишалися без руху з наданням скаржнику строку для подання касаційної скарги, викладеної державною мовою, або її перекладу.

Подана касаційна скарга викладена не державною мовою, а тому Суд вважає доцільним залишити її без руху та надати заявнику строк для подання касаційної скарги українською мовою.

Крім того, відповідно до пунктів 3 та 5 частини 2 статті 290 Господарського процесуального кодексу України у касаційній скарзі повинно бути зазначено повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), а також підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав). При цьому, абзацом 3 пункту 5 частини 2 статті 290 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене, зокрема, у пункті 3 частини 1 статті 287 цього Кодексу (в даному випадку на ухвалу суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги), в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Зазначення суті порушення або неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права полягає в тому, що скаржник повинен у касаційній скарзі вказати, яких конкретно норм матеріального та/або порушення норм процесуального права припустилися суди нижчих інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень, а також обґрунтування того, в чому саме полягає таке порушення або неправильне застосування і яким чином воно вплинуло на прийняття цих рішень.

Також, згідно із пунктом 2 частини 4 статті 290 Господарського процесуального кодексу України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір".

Частиною 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до підпункту 7 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" (у редакції, чинній на момент звернення з касаційною скаргою) ставка судового збору, що підлягала сплаті за подання до господарського суду касаційної скарги на ухвалу суду, становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Підпунктом 7 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено ставку судового збору за подання до господарського суду апеляційної і касаційної скарг на всі ухвали суду без винятку - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб (така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2018 у справі № 915/955/15).

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2020 року встановлений у розмірі   2 102,00 грн. 

З огляду на таке, судовий збір за подання касаційної скарги на ухвалу суду становить 2 102,00 грн.

Однак до касаційної скарги Садівничого товариства Садового товариства "Верстатобудівник" не додано доказів сплати судового збору.

Враховуючи викладене, касаційна скарга вважається поданою без додержання відповідних вимог процесуального законодавства і підлягає залишенню без руху на підставі частини 2 статті 292 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 2 статті 292 Господарського процесуального кодексу України, у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Відповідно до частини 2 статті 174 Господарського процесуального кодексу України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Підсумовуючи наведене вище, у строк, що не перевищує десять днів з дня вручення цієї ухвали, Садівничому товариству Садовому товариству "Верстатобудівник" необхідно усунуті недоліки касаційної скарги, зазначені вище, а саме:
-          надати Суду касаційну скаргу, викладену державною мовою, з додержанням вимог, визначених частиною 2 статті 290 Господарського процесуального кодексу України;
-          надати Суду докази сплати судового збору за подання касаційної скарги на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 23.10.2020 у справі № 904/2502/20 у встановленому порядку і розмірі, а саме у сумі 2 102,00 грн (реквізити для сплати судового збору знаходяться на офіційному сайті Верховного Суду https://supreme.court.gov.ua/supreme/gromadyanam/platig/) або подати Суду документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до Закону.

Крім того, статтею 291 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що особа, яка подає касаційну скаргу, надсилає іншим учасникам справи копію цієї скарги і доданих до неї документів, які у них відсутні, листом з описом вкладення.

Виходячи зі змісту наведених норм, особа, яка оскаржує судове рішення, повинна надавати суду прямий доказ, який однозначно свідчив би про повідомлення сторін про оскарження особою судових рішень. 

Згідно із частиною 1 статті 41 Господарського процесуального кодексу України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони та треті особи.

Неповідомлення учасника судового процесу у справі про звернення з касаційною скаргою порушує процесуальні права цього учасника, принципи рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом та змагальності сторін, закріплені частиною 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України. 

Згідно із частиною 4 статті 174 та частиною 2 статті 292 Господарського процесуального кодексу України, якщо скаржник не усунув недоліки касаційної скарги у строк, встановлений судом, така касаційна скарга вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із касаційною скаргою.

Керуючись статтею 10 Конституції України, статтею 12 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", статтями 2, 10, 174, 234, 235, 290, 291, 292 Господарського процесуального кодексу України, статтею 4  Закону України "Про судовий збір", Суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Садівничого товариства Садового товариства "Верстатобудівник" на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 23.10.2020 у справі № 904/2502/20 залишити без руху.

2. Надати Садівничому товариству Садовому товариству "Верстатобудівник" строк для усунення недоліків касаційної скарги, що не перевищує десять днів з дня вручення ухвали.

3. Роз`яснити Садівничому товариству Садовому товариству "Верстатобудівник", що у разі неусунення недоліків касаційної скарги у встановлений судом строк така касаційна скарга вважається неподаною і підлягає поверненню скаржникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя           Верховного Суду                                                                       Н. М. Губенко