24.11.20
33/812/354/20
Єдиний унікальний номер судової справи 487/4424/20 
Номер провадження 33/812/354/20                         Головуючий у місцевому суді: Афоніна С.М.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП                         Головуючий у апеляційному суді: Серебрякова Т.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2020 року                                                місто Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:
головуючого судді – Серебрякової Т.В.,
із секретарем судового засідання – Пшеняк М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Миколаївського апеляційного суду клопотання захисника особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 – Качана Романа Юрійовича про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Заводського районного суду міста Миколаєва від 13 жовтня 2020 року, якою:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Заводського районного суду міста Миколаєва від 13 жовтня 2020 року встановлено, що 17 липня 2020 року о 20 годин 20 хвилин водій  ОСОБА_1  керував транспортним засобом - автомобілем маки і моделі Mersedes Benz c 180, реєстраційний номер  НОМЕР_1  по вулиці Дачна, №32 в місті Миколаєві, з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці ока, що не реагують на світло, тремтіння пальців рук. У встановленому законом порядку водій ОСОБА_1  пройшов медичний огляд на стан наркотичного сп`яніння в Комунальному некомерційному підприємстві «Миколаївський обласний центр психічного здоров`я» Миколаївської обласної ради (далі – КНП «МОЦПЗ» МОР). Згідно висновку КНП «МОЦПЗ» МОР №1031 водій ОСОБА_1  перебував у стані наркотичного сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.9а Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП. 
В апеляційній скарзі захисник особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 – Качан Р.Ю., просить скасувати постанову Заводського районного суду міста Миколаєва від 13 жовтня 2020 року, та закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення на підставі п.1 ст.247 та п.3 ч.1 ст.284 КУпАП.
Також заявляє клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаної постанови, оскільки копію оскаржуваної постанови ним отримано лише 02 листопада 2020 року.
Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , та його захисник Качан Р.Ю., до апеляційного суду не з`явилися, про розгляд справи належним чином були повідомлені, причини неявки суду не повідомили. 
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
У рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зробив, зокрема, висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Передбачене ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain) від 07 липня 1989 року).
Так у вказаному рішенні Європейського суду з прав людини зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Відповідно до вимог ст.294 КУпАП, неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи.
Отже, з урахуванням диспозиції вищевказаної норми та відсутності у законі застережень щодо обов`язків заслуховування думки учасників справи за цими обставинами, та враховуючи, що особа, яка подала апеляційну скаргу, та особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, були належним чином повідомлені про місце, дату та час розгляду справи, але правами, передбаченими ст.268 КУпАП не скористалися, апеляційний суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без їх участі.
Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню з таких підстав.
Так, при розгляді питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови апеляційний суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) щодо поновлення пропущеного строку.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. 
Аналіз практики ЄСПЛ дозволяє виокремити фундаментальні обґрунтування на користь прийняття рішення про поновлення пропущеного строку звернення до суду. 
Так у справі Bellet v. France ЄСПЛ зазначив, що стаття 6 §1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. 
У справі «Мушта проти України» зазначено, що не можуть бути встановлені обмеження щодо реалізації права на судовий захист у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено; ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. 
У справі «Станьо проти Бельгії» ЄСПЛ зазначив, що суворе застосування строку без урахування обставин справи може бути непропорційним щодо цілі забезпечення правової визначеності та належного здійснення правосуддя, а також перешкоджати використанню доступних засобів правового захисту.
Крім того, ЄСПЛ висловив позицію стосовно того, що, розглядаючи підстави для поновлення пропущеного строку, національні суди мають враховувати, що питання стосовно того, чи було дотримано справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (справи «Скордіно проти Італії», «Ятрідіс проти Греції»).
Доступність права на оскарження у зв`язку із пропуском встановленого строку неодноразово була предметом розгляду ЄСПЛ. 
У своєму рішенні у справі «Скорик проти України» суд зазначив, що відповідно до п.1 ст.6 Конвенції, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачені Конвенцією. Так, повинні враховуватися особливості провадження, що розглядається, у відповідності з національним правопорядком, а також роль апеляційного суду у них. 
До того ж, право на доступ до суду має бути «практичним та ефективним», а не «теоретичним або ілюзорним». Це зауваження особливо стосується гарантій, закріплених у ст.6 Конвенції, з огляду на важливе місце, яке займає у демократичному суспільстві право на справедливий суд (рішення у справі «Зубац проти Хорватії» [ВП] (Zubac v. Croatia) [GC], заява № 40160/12, пункт 77, від 05 квітня 2018 року та зазначені у ньому справи).
ЄСПЛ роз`яснив, що положення ст.6 Конвенції, включаючи право на доступ до суду, поширюються також на апеляційне чи касаційне оскарження судового рішення, якщо таке право передбачено національним законодавством. Відповідно, поновлення пропущеного строку на апеляційне чи касаційне оскарження судового рішення є механізмом забезпечення певної гнучкості та пропорційності при вирішенні питання про допуск скаржника до апеляційного чи касаційного судів.
Відповідно до вимог ч.2 ст.294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності чи захисником, протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Як убачається з матеріалів справи, постанова Заводського районного суду міста Миколаєва від 13 жовтня 2020 року винесена у відсутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника, а її копію останній отримав лише 02 листопада 2020 року, що підтверджується відповідним підписом на обкладинці справи.
Апеляційну скаргу подано до суду першої інстанції 02 листопада 2020 року.
Згідно ст.129 Конституції України основною засадою судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.
Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Перегляд судових рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина.
За наведених обставин, враховуючи незначний проміжок часу між закінченням строку подання апеляційної скарги до суду та дати подання апеляційної скарги до суду, строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, оскільки справа розглянута у відсутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності та його захисника, а апеляційна скарга подана одразу після отримання копії оскаржуваної постанови.
З урахуванням викладеного, керуючись ч.2 ст.294 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Поновити захиснику особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 – Качану Роману Юрійовичу строк на апеляційне оскарження постанови Заводського районного суду міста Миколаєва від 13 жовтня 2020 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського
апеляційного суду                                                        Т.В. Серебрякова