Справа № 461/1609/20                                Головуючий у 1 інстанції: Юрків О.Р. 
Провадження № 33/811/502/20                 Доповідач: Партика І. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2020 року м. Львів

Львівський апеляційний суд в складі:
головуючого судді - Партики І.В.
за участі представника Галицької митниці ДМС України – Банаха Р.В.
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Галицького районного суду м. Львова від 27 лютого 2020 року щодо останнього за ст.472 МК України,

ВСТАНОВИВ:

оскаржуваною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.472 МК України та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 186 521,74 грн. Товар, вилучений згідно протоколу про порушення митних правил №3935/20900/19 від 14.10.2019 р.: глюкометр і сенсор в картонній упаковці з маркуванням «FreeStyle Libre», країна походження Франція, в загальній кількості 121 шт. – конфісковано в дохід держави. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Галицької митниці держмитслужби Державної митної служби України 729, 02 грн. витрат за зберігання товару на складі митниці та 420,40 грн. судового збору. 
Відповідно до оскаржуваної постанови, 14.10.2019 року о 10 год. 04 хв. ОСОБА_1 повертався з Республіки Польща в якості водія транспортного засобу марки «OPEL Movano» реєстраційний номер НОМЕР_1 , разом із сімома пасажирами через п/п Шегині м/п Мостиська Львівської митниці ДФС в напрямку в`їзд в Україну. До митного контролю, було подано митні декларації для письмового декларування товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов`язаних з провадженням підприємницької діяльності та завірені печаткою ПМК №269.
Під час митного оформлення виникла підозра щодо наявності в даному транспортному засобі предметів та товарів, що підлягають обов`язковому декларуванню, або є обмеженими для переміщення через митний кордон України.
У зв`язку з цим транспортний засіб марки «OPEL Movano» реєстраційний номер НОМЕР_1 було скеровано в місце поглибленого огляду транспортних засобів, де під час огляду окрім задекларованих товарів в багажному відділенні транспортного засобу було виявлено: глюкометр і сенсор в картонній упаковці з маркуванням «FreeStyle Libre», країна походження Франція, в загальній кількості 121 шт.
Після виявлення вищевказаного товару, ОСОБА_1 , визнав його власністю та повідомив, що даний товар придбав для власних потреб і належить йому.
Відповідно до ст. 257 Митного кодексу України визначено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмово, усно, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.
Таким чином, ОСОБА_1 вчинив недекларування товару. Дії ОСОБА_1 органом митниці кваліфіковані, як порушення митних правил, відповідальність за вчинення яких передбачена ст.472 Митного Кодексу України.
Не погоджуючись з даною постановою ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови, оскаржену постанову скасувати. Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього за ст.472МК України – закрити. 
Свої вимоги апелянт мотивує тим, що до митного контролю, було подано митні декларації для письмового декларування товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов`язаних з провадженням підприємницької діяльності та завірені печаткою ПМК №269. Та під час огляду автомобіля було виявлено і вилучено: глюкометр і сенсор в картонній упаковці з маркуванням «FreeStyle Libre», країна походження Франція, в загальній кількості 121 шт.
Однак, оскільки працівники митниці не захотіли слухати пояснення щодо відсутності в його діях жодного порушення, ще в протоколі про порушення митних правил зазначив, що бажає давати пояснення по даній справі в суді. Жодного повідомлення з суду про дату та час судового розгляду не отримував, що позбавило його права надавати пояснення в суді та скористатися правовою допомогою.
Загальна фактурна вартість товарів, які на думку ДФС були ввезені на територію України ним та його знайомими становила 4422 євро, тобто жодного порушення правил ввезення товару допущено не було. У протоколі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності працівники митниці вказали, що окрім нього в автомобілі було ще 7 пасажирів, тобто ми мали право ввезти на територію України товар на суму 8x500=4000 євро. Вважає, що фактично можливе порушення при перетині кордону становило лише 422 Євро на 8 осіб.
Крім того ці лікарські засоби перевозилися для лікування його так його знайомих, що підтверджується відповідними довідками. Зазначені ліки мають обмежений термін придатності та не могли використовуватися у комерційних цілях. 
Постанову Галицького районного суду про притягнення до адміністративної відповідальності апелянт отримав лише 10.03.2020 року, а тому вважає, що строк на апеляційне оскарження пропущено з поважних причин.
В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, клопотань і заяв від нього на адресу апеляційного суду не поступало. Окрім того, ЄСПЛ у рішенні «Пономарьов проти України» від 03.04.2008 року зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вжити заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження, чого в даному випадку ОСОБА_1 не зробив зі свого боку. Відтак, вважаю за можливе розглянути справу за його відсутності.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника Галицької митниці, який висловився про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважаю, що строк на апеляційне оскарження слід поновити, як пропущений з поважних причин, а тим самим забезпечити апелянту право на доступ до правосуддя та справедливий суд, а у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 472 МК України порушенням митних правил визнається недекларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, тобто незаявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, транспортні засоби комерційного призначення, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України.
       З матеріалів адміністративної справи вбачається, що факт митного правопорушення підтверджується даними, що містяться у протоколі про порушення митних правил №3935/20900/19 від 14.10.2019 року; митній декларації, а також іншими матеріалами справи, які знаходяться у об?єктивному взаємозв?язку між собою, нічим не спростовані, доповнюються та уточнюються іншими доказами. 
Дані докази є належними та допустимими, узгоджуються з іншими матеріалами справи та підтверджують обставини справи.
       Таким чином, твердження апелянта щодо недотримання судом Закону, а також наявність в даному випадку упередженої й необґрунтованої позиції Галицького районного суду м. Львова не відповідають фактичним обставинам справи.
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у скоєнні митного правопорушення, передбаченого ст.472 МК України, а саме: дій спрямованих на переміщення через митний кордон України товарів шляхом недекларування, тобто незаявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, які підлягають обов`язковому декларуванню в митній декларації.
Також суд вірно наклав адміністративне стягнення на ОСОБА_1 в межах санкції ст. 472 МК України у вигляді штрафу та конфіскації товару, що був безпосереднім предметом правопорушення, які підлягають обов`язковому декларуванню. 
Жодних порушень прав ОСОБА_1 , у тому числі і права на захист та справедливий суд, ні під час складання і оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, ні під час розгляду адміністративної справи судом першої інстанції, апеляційним судом не встановлено.
Враховуючи вище викладене, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за безпідставністю, а тому постанову суду першої інстанції, яка є законна та обґрунтована, слід залишити без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Галицького районного суду м. Львова від 27 лютого 2020 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 27 лютого 2020 року щодо останнього за ст.472 МК України - без змін.
Постанова остаточна, оскарженню не підлягає. 

Суддя                                                                                                        І.В. Партика