ОКРЕМА ДУМКА
судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Гімона М.М.

24 листопада 2020 року 
Київ
справа №640/7664/19
адміністративне провадження №К/9901/16617/20

за наслідками касаційного розгляду адміністративної справи № 640/7664/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Телекомпанія «Україна» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду постановою від 24.11.2020 задовольнив касаційну скаргу Офісу великих платників податків ДПС. Ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.01.2020 скасував, а справу направив до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Відповідно до статті 34 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) усі питання, що виникають під час колегіального розгляду адміністративної справи, вирішуються більшістю голосів суддів. При прийнятті рішення з кожного питання жоден із суддів не має права утримуватися від голосування та підписання судового рішення. Головуючий у судовому засіданні голосує останнім. Суддя, не згодний із судовим рішенням за наслідками розгляду адміністративної справи, може письмово викласти свою окрему думку. Про наявність окремої думки повідомляються особи, які беруть участь у справі, без оголошення її змісту в судовому засіданні. Окрема думка приєднується до справи і є відкритою для ознайомлення.
Отже, КАС України передбачає можливість викладення окремої думки виключно за наслідками розгляду справи. З постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 24.11.2020 у цій справі та її мотивами я погоджуюся, проте, вважаю за необхідне викласти свою окрему думку відносно поновлення судом касаційної інстанції строку на касаційне оскарження при вирішенні питання про відкриття касаційного провадження у цій справі.
Так, ухвалою від 27.07.2020 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду більшістю голосів постановив відкрити касаційне провадження за скаргою Офісу великих платників податків ДПС (далі - Офіс ВПП ДПС), одночасно поновивши строк на касаційне оскарження.
Висновки про поважність причин пропуску строку вмотивовані тим, що повторно касаційна скарга (після повернення вчасно поданої вперше касаційної скарги) подана відразу після одержання 30.06.2020 платіжного доручення про сплату судового збору.
Вважаю, що наведені причини не давали суду касаційної інстанції підстав для поновлення строку на касаційне оскарження.
Так, Верховний Суд ухвалою від 24.02.2020 вперше подану касаційну скаргу повернув заявнику на підставі пункту 1 частини п`ятої статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), оскільки до касаційної скарги не було додано документів, які б засвідчували право підписанта касаційної скарги - Єгорова О. В. - на здійснення представництва юридичної особи як у порядку самопредставництва, так і представництва.
Звертаючись вдруге 06.07.2020 з касаційною скаргою та додаючи докази сплати судового збору за подання касаційної скарги у цій справі (платіжне доручення №846 від 22.06.2020), скаржник просив суд поновити строк касаційного оскарження ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.01.2020 з тих підстав, що повернення касаційної скарги не позбавляє повторного звернення до суду. Також зазначав, що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань внесено інформацію про право Єгорова О. В. на здійснення представництва юридичної особи - Офісу ВПП ДПС - в порядку самопредставництва, і звернення з касаційною скаргою повторно відбулося через шість днів з дня отримання платіжного доручення.
Вважаю, що відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.
У цій справі при зверненні Офісу ВПП ДПС з касаційною скаргою вперше, що відбулося 14.02.2020, не було дотримано визначених законодавством умов щодо надання документа, який посвідчував право особи на підписання касаційної скарги від імені Офісу ВПП ДПС. Усунення цього недоліку не вимагало багато часу, натомість, повторне звернення з касаційною скаргою відбулося 06.07.2020, тобто майже через чотири місяці з дня отримання копії ухвали суду про повернення вперше поданої касаційної скарги (11.03.2020). Зазначене, на моє переконання, свідчить про необґрунтоване зволікання відповідача щодо повторного звернення з касаційною скаргою.
Щодо доводів про звернення до суду через шість днів з дня отримання платіжного доручення, вважаю, що вони є необґрунтованими, оскільки відповідно до статті 329 КАС України строк для оскарження судового рішення становить тридцять днів і обчислюється з дня його проголошення (або з дня складення повного судового рішення). Також учасник має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Дата сплати судового збору, а так само дата отримання платіжного доручення не є обставиною, з якою стаття 329 КАС України пов`язує перебіг строку реалізації права на касаційне оскарження. 
Необхідність сплати судового збору при поданні касаційної скарги встановлена законом, а тому відповідач, подаючи вперше касаційну скаргу без надання документа про сплату судового збору достеменно розумів про допущення ним порушень норм процесуального права. При цьому, у скаржника була можливість сплатити судовий збір в межах строку на касаційне оскарження судового рішення, відлік якого розпочався з наступного дня після отримання копії ухвали апеляційного суду від 13.01.2020 - з 30.01.2020, а розмір судового збору не був значним (2102 грн), проте, відповідна сплата відбулася лише 22.06.2020.
Відповідно до частини другої статті 332 КАС України відсутність доказів сплати судового збору за подання касаційної скарги є підставою для залишення касаційної скарги без руху і надання строку для усунення такого недоліку. 
Натомість, з дня отримання копії ухвали суду про повернення вперше поданої касаційної скарги (11.03.2020) і до моменту звернення з цією касаційною скаргою (06.07.2020), відповідачем не вчинялися дії з оскарження судового рішення, тобто у цій справі не мало місця подання касаційної скарги з таким недоліком, як відсутність доказів сплати судового збору. Тому вважаю, що його сплата майже через чотири місяці з дня закінчення строку на касаційне оскарження ухвали апеляційного суду не може бути визнана як поважна підстава для поновлення строку. 
Крім того, усталеною є судова практика Верховного Суду щодо питання оцінки поважності причин пропуску строку через неможливість сплати суб`єктом владних повноважень судового збору з огляду на відсутність у нього коштів для здійснення таких видатків. Верховний Суд неодноразово наголошував, що поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами. 
Відсутність у суб`єкта владних повноважень коштів для своєчасної сплати судового збору є суто суб`єктивною причиною, а негативні наслідки, які настали у зв`язку з такою причиною є певною мірою відповідальністю за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними. Сама ж по собі сплата суб`єктом владних повноважень судового збору після спливу встановленого КАС України строку не може бути безумовною підставою для поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до частини третьої статті 332 КАС України касаційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків на касаційне оскарження і підстави, вказані у заяві про поновлення строку, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право вказати інші підстави для поновлення строку.
З огляду на наведене, вважаю, що подану касаційну скаргу належало залишити без руху для надання скаржнику часу вказати інші підстави для поновлення строку, оскільки наведені скаржником причини пропуску такого строку є неповажними. Відповідно, у випадку відсутності інших (поважних) причин, у відкритті касаційного провадження належало відмовити відповідно до пункту 4 частини першої статті 333 КАС України.

Суддя:                                                                                          М. М. Гімон