Справа № 297/1847/20

Закарпатський апеляційний суд

  П  О  С  Т  А  Н  О  В  А 
І м е н е м У к р а ї н и

10.12.2020                 м. Ужгород

       Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 , 
                                                        в с т а н о в и в :
постановою судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 07 жовтня 2020 року 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , гр. України, одруженого, непрацюючого, 
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 44-3 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000,00 (сімнадцять тисяч) гривень.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у сумі 420 (чотириста двадцять) гривні 40 копійок, в користь держави.
Згідно постанови, 04 вересня 2020 року о 14:15 годин ОСОБА_1 самовільно залишив місце самоізоляції, а саме будинок АДРЕСА_1 , чим порушив вимоги передбачені п. 10.3 постанови КМУ № 641 від 22.07.2020 року з подальшини змінами.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що постанова суді є незаконною. В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що він визнав факт не установлення додатку «Дій вдома» на його смартфоні, однак не знав про таку вимогу, також вказує і на те, що йому ніхто не повідомляв що має знаходитись на самоізоляції, а сімейний лікар тільки рекомендувала не покидати житло, так як є підозра на захворювання його дружини на COVID-19, оскільки на момент 04.09.2020 не знав про те, що у дружини підтверджений діагноз COVID-19 так як і його дружина. Зазначає, що тільки 07.09.2020 у лікарні сказали, що у дружини корона вірус, при цьому йому жодного документального підтвердження надано не було. Разом із тим хоч і не знав про необхідність знаходитись на самоізоляції, намагався слідувати рекомендації сімейного лікаря та якомога рідше виходити з дому. З дому виходив лише у разі необхідності – що і зробив 04.09.2020 – пішовши у магазин за продуктами, і на зворотній дорозі зайшов на кладовище. Окрім того вказує на те, що у магазині та на кладовищі був у масці. Просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , неявка якого, з огляду на положення ч. 6 ст. 294 КУпАП, не перешкоджає її розгляду. При цьому, береться до уваги, що ОСОБА_1 належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, будь-яких заяв про відкладення апеляційного розгляду та відомостей про поважність причин його неявки не подавав.
Апеляційний суд вважає, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ст. 44-3 КУпАП адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних по справі, досліджених суддею місцевого суду та перевірених апеляційним судом доказів, яким дана правильна оцінка в постанові.
Так, протоколом про адміністративне правопорушення підтверджено, що 04 вересня 2020 року о 14 годині15 годин ОСОБА_1 самовільно залишив місце самоізоляції, а саме будинок АДРЕСА_1 , чим порушив вимоги п. 10.3 постанови КМУ № 641 від 22.07.2020 із змінами від 12.08.2020 (постанова КМУ № 712), і вчинив передбачене ст. 44-3 КУпАП адміністративне правопорушення. З указаного протоколу також убачається, що ОСОБА_1 своїми підписами підтвердив, що права та обов`язки йому роз`яснені, примірник протоколу отримав (а. с. 1).
Із письмових пояснень ОСОБА_1 убачається, що 04.09.2020 до нього додому прийшли працівники поліції з метою перевірки дотримання ним самоізоляції, оскільки в його дружини було діагностовано захворювання «Ковід-19», однак його в цей час не було вдома, оскільки він пішов у місто за продуктами харчування, так як не знав про те, що йому взагалі не можна було виходити з дому (а. с. 2).
Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, і зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні в ході розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ст. 44-3 КУпАП адміністративного правопорушення – порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що інспектор Берегівського ВП ГУНП в Закарпатській області був упереджений при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 44-3 КУпАП, що в нього були підстави для обмови ОСОБА_1 та фальсифікації протоколу, і що він зацікавлений у результатах розгляду справи – у підтвердження таких даних у матеріалах справи відсутні які-небудь докази, і таких до апеляційної скарги не додано.
Тому, апеляційний суд доходить висновку, що вищезгаданий інспектор при виконанні своїх функціональних обов`язків діяв у межах наданих йому повноважень.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що йому ніхто не повідомляв про те, що він має знаходитись на самоізоляції, а сімейна лікарка тільки рекомендувала не покидати житло, так як є підозра на захворювання його дружини на COVID-19, оскільки на момент 04.09.2020 він не знав про те, що у дружини підтверджений діагноз COVID-19 так як і його дружина, - апеляційний суд, із урахуванням наведеного вище, відхиляє як такі, що не спростовують факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення – порушення правил карантину (самоізоляції) і не дають підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції.
Із цих підстав, як такі, що не впливають на висновки суду першої інстанції апеляційний суд не приймає до уваги й доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що тільки 07.09.2020 у лікарні сказали, що в дружини корона вірус, при цьому жодного документального підтвердження надано не було. 
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що хоча й не знав про необхідність знаходитись на самоізоляції, однак намагався слідувати рекомендації сімейного лікаря та якомога раніше виходити з дому, і лише у разі необхідності – що і зробив 04.09.2020, пішовши у магазин за продуктами, а на зворотній дорозі зайшов на кладовище, при цьому, знаходячись у масці як у магазині, так і на кладовищі, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження, оскільки спростовуються наведеним вище, у тому числі й наявними в матеріалах справи доказами, зокрема й письмовими поясненнями самого ОСОБА_1 , а також поясненнями, наданими ним у ході розгляду справи судом першої інстанції, які відображені в змісті оскаржуваної постанови.
Як такі, що не спростовують висновку суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення і не дають підстав для скасування судового рішення, - апеляційний суд визнає і доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 визнав, що додаток «Дій вдома» на його смартфоні не був установлений, однак він і не знав про таку вимогу. 
Відхиляючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 повинен був знаходитися на самоізоляції у зв`язку з захворюванням дружини на гостру респіраторну хворобу Covid -19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та орган соціального захисту не вніс до системи відомості про неможливість його соціального супроводу і, при цьому, не мав права відвідувати відповідні місця торгівлі, що в свою чергу свідчить про те, що своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 10.3 постанови КМУ № 641 від 22.07.2020 зі змінами. 
Тому, доводи апеляційної скарги про незаконність постанови суду першої інстанції та закриття провадження у справі апеляційний суд визнає такими, що спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.
З огляду на наведене, апеляційний суд доходить висновку про те, що судом першої інстанції ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винним у вчиненні передбаченого ст. 44-3 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення на нього накладено в межах санкції вищевказаної статті, є мінімальним і таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і наявним у матеріалах справи даним про особу правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
На інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що стороною захисту не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу не заявлено, а не з`явившись на розгляд апеляційної скарги без поважних приичин, будучи належним чином повідомленим про час та місце її розгляду, ОСОБА_1 позбавив себе такої можливості.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
                                                        П О С Т А Н О В И В :
        
Апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 07 жовтня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП – залишити без зміни.
                  Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Стан