Справа № 344/14540/19 
Провадження № 22-ц/4808/1336/20 
Головуючий у 1 інстанції Юсип І. М. 
Суддя-доповідач Девляшевський 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 грудня 2020 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
судді-доповідача        Девляшевського В.А., 
               суддів:                Бойчука І.В., Фединяка В.Д.,
               секретаря                Єлісевич О.М.,
з участю:                позивача ОСОБА_1 та його представника, 
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом  ОСОБА_1 до Вікторівської сільської ради про скасування рішень сільської ради, за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду, ухвалене головуючою суддею Юсип І.М. 12 жовтня 2020 року, повний текст якого складено 16 жовтня 2020 року,
в с т а н о в и в:
У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Вікторівської сільської ради, в якому просив скасувати рішення Вікторівської сільської ради. 
Позовні вимоги обґрунтував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1  померла ОСОБА_2  баба позивача. Після смерті  ОСОБА_2  відкрилась спадщина. Спадкоємцями померлої на обов`язкову частку згідно ст. 1241 ЦК України є її дочка – ОСОБА_3 (мати позивача), яка звернулася із заявою про прийняття спадщини. Спадкоємцем за заповітом є ОСОБА_1 . Позивач вказав, що ОСОБА_2 складено заповіт, яким вона заповіла все належне їй майно позивачу. Рішеннями сесії Вікторівської сільської ради від 09.12.2010 надано дозвіл ОСОБА_3 на виготовлення технічної документації з землеустрою з інвентаризації земельної ділянки та підготовці матеріалів до видачі державного акту на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,44 га у с. Вікторів та надано дозвіл на виготовлення технічної документації по землеустрою з інвентаризації земельної ділянки та підготовці матеріалів до видачі державного акту на право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) орієнтовною площею 0,14 га у АДРЕСА_1 . На думку позивача, вказаними рішеннями Вікторівська сільська рада порушила його майнові права, оскільки відповідачу було відомо про заповіт, складений на користь позивача. ОСОБА_1 вважає, що відповідач діяв всупереч закону, надавши дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою, а тому просив вказані вище рішення скасувати.
Рішенням Галицького районного суду від 12 жовтня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Вікторівської сільської ради про скасування рішень сільської ради від 09 грудня 2010 року відмовлено повністю.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апелянт вказав, що про заповіт дізнався в 2013 році, коли звернувся в сільську раду і отримав дублікат. На думку апелянта, судом безпідставно не взято до уваги архівний документ від 21.12.1993, де вказано, що ділянки, які були у користуванні передані у приватну власність. Позивач вважає, що оскаржувані рішення не приймалися на сесії Вікторівської сільської ради, а тому він просив суд витребувати копію протоколу засідання сесії сільської ради від 09.12.2010, однак судом у задоволені клопотання відмовлено. Апелянт вказав, що Вікторівською сільською радою неналежним чином ведуться погосподарські книги. Позивач вважає, що йому відповідачем нанесені збитки в сумі 3 мільйони гривень.
Просить оскаржене рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.
Представник Вікторівської сільської ради подав відзив, в якому зазначив, що позивач пред`являючи позов, вказував на наявність заповіту, яким йому ОСОБА_2 заповіла все належне їй майно. Разом з тим, відповідач приховав, що рішенням Галицького районного суду від 27.03.2017 в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Вікторівської сільської ради, ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 09.06.2017 та постановою Верховного суду від 17.12.2018 вказане рішення суду першої інстанції залишено без змін. Оскільки позивачу відмовлено у визначенні йому додатково строку на прийняття спадщини, відтак ОСОБА_1 вважається таким, що не прийняв спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 , свідоцтво про право на спадщину йому не видавалось, а тому відповідач вважає, що сільською радою не порушено будь-яких його прав. Просить оскаржене рішення залишити без змін.
Представник Вікторівської сільської ради в засідання апеляційного суду не з`явився, хоча був повідомлений про час і місце розгляду справи завчасно у встановленому законом порядку. Отже, є правові підстави для розгляду справи у його відсутності.
У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та його представник доводи апеляційної скарги підтримали з наведених у ній мотивів.
Заслухавши суддю-доповідача, позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Зазначеним вимогам судове рішення в даній справі відповідає.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції,згідно архівного витягу з протоколу №12 сесії Вікторівської сільської ради народних депутатів 1-го скликання від 21.12.1993 року «Рішення №12. Приватизація землі» сільська рада вирішила: передати у приватну власність (безоплатно) ОСОБА_4 для обслуговування житлового будинку в розмірі 0,14 га та ділянку для ведення особистого підсобного господарства у розмірі 0,19 га (а.с.20).
Згідно копії дублікату заповіту від 23.11.2000 – ОСОБА_2 склала заповітне розпорядження, яким все своє майно, де б воно не складалося і де б не знаходилося заповіла ОСОБА_1 (а.с.16).
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла (копія свідоцтва про смерть а.с.17).
Згідно витягу з рішення Вікторівської сільської ради Галицького району від 09.12.2010 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації по землеустрою» вирішено: дати дозвіл на виготовлення технічної документації по землеустрою з інвентаризації земельної ділянки та підготовці матеріалів до видачу державного акту на право власності на земельну ділянку гром. ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,44 га у с. Вікторів (а.с.13).
Відповідно до витягу з рішення Вікторівської сільської ради Галицького району від 09.12.2010 року «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації по землеустрою» вирішено: дати дозвіл на виготовлення технічної документації по землеустрою з інвентаризації земельної ділянки та підготовці матеріалів до видачу державного акту на право власності на земельну ділянку гром. ОСОБА_3 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) орієнтовною площею 0,14 га у АДРЕСА_1 (а.с.14).
Згідно відповіді державного нотаріуса Галицької районної державної нотаріальної контори Кіщук Л. І. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку із тим, що на майно спадкодавця ОСОБА_2 , земельні ділянки і житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходяться на території Вікторівської сільської ради, Галицького району відсутні оригінали документів права власності (а.с.19). 
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що майнові права ОСОБА_1 відповідачем не порушені, оскільки позивач не прийняв спадщину за заповітом від 23.11.2000 після смерті ОСОБА_2 . Також суд зауважив, що в ОСОБА_2 за життя не виникло право власності на спірні земельні ділянки.
З таким висновком погоджується і колегія суддів апеляційного суду з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі приватизації земельних ділянок, що раніше були надані їм у користування.
Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 116 ЗК України громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим кодексом. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами встановлений частинами шостою - дев`ятою статті 118 ЗК України.
Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для індивідуального дачного будівництва у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.
Згідно пункту «б» частини першої статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.
Частиною першою статті 122 ЗК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Відповідно до пункту «г» частини третьої статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом: визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.
Згідно із частиною першою статті 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.
Позивач ОСОБА_1 на підтвердження порушення своїх прав посилався на наявність Заповіту від 23.11.2000, яким ОСОБА_2 заповіла позивачу все своє майно.
Разом з тим, судом першої інстанції встановлено, що згідно рішення Галицького районного суду від 27.03.2017 року, яке залишене в силі ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 09.06.2017 та постановою Верховного Суду від 17.12.2018, позов ОСОБА_1 до Вікторівської сільської ради, Галицького району, ОСОБА_3 про визначення додаткового строку на прийняття спадщини – відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини – задоволено, встановлено факт постійного проживання ОСОБА_3 із спадкодавцем ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , на час відкриття спадщини в с. Вікторів, Галицького району (а.с.42-44, 45-48, 50-53).
Таким чином, ОСОБА_1 не прийняв спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 , оскільки ним було пропущено строк для прийняття спадщини.
За замістом ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи.
Враховуючи вказане, суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, дійшов правильного висновку про те, що права позивача оспорюваними рішеннями Вікторівської сільської ради від 09.12.2010 не порушені.
Доводи апелянта, що судом не було взято до уваги Архівний витяг з протоколу № 12 сесії Вікторівської сільської ради від 21.12.1993 «Рішення №12. Приватизація землі», яким вирішено передати ОСОБА_4  у приватну власність (безоплатно) для обслуговування житлового будинку ділянку в розмірі 0,14 га та ділянку для ведення особистого підсобного господарства у розмірі 0,19 га апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.
Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законом порядку.
Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. 
Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.
Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності відповідних юридичних фактів у їх сукупності, зокрема, ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку.
Суд першої інстанції, дослідивши документальні докази, вірно вважав, що оскільки  ОСОБА_4  не одержувала акту на право власності на вказані земельні ділянки, то вони не булиоб`єктом спадкування і не увійшли до спадкової маси. Отже, сільська рада вправі була прийняти згадані вище рішення стосовно названих земельних ділянок.
Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність порушень прав позивача з боку Вікторівської сільської ради.
Твердження позивача, що йому нанесено відповідачем моральні та матеріальні збитки на суму 3 мільйони гривень, апеляційний суд відхиляє, оскільки вони нічим необґрунтовані та не підтверджені ніякими доказами.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції стосовно установлених обставин справи, містять посилання на факти, які були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Враховуючи вказане, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням вимог норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін.
Керуючись статтями 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду від 12 жовтня 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного її тексту.

Суддя-доповідач:                                                         В.А. Девляшевський 
Судді:                                                                        І.В. Бойчук 
                                                                               В.Д. Фединяк
Повний текст постанови складено 28 грудня 2020 року.