КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
справа № 754/7154/15-ц
провадження № 22-ц/824/14242/2020
 
17 грудня 2020 року                                                                         м. Київ
 
Київський апеляційний суд  у складі колегії суддів: 
судді-доповідача Кирилюк Г.М.,
суддів:  Рейнарт І. М.,  Семенюк Т. А. 
при секретарі Гайворонському В. М.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою представника ОСОБА_1 - адвоката  Качкурова  Фаріта  Васильовича  про заміну стягувача у виконавчому провадженні та видачу дубліката виконавчого листа в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на  дитину  та дружину, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 04 березня 2020 року в складі судді Лісовської О. В.,
встановив:
 
Рішенням Деснянського  районного  суду  м. Києва  від 12 червня  2015 року   з ОСОБА_3 стягнуто  аліменти на  користь  ОСОБА_2 на  утримання   дочки  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у  розмірі ј частини з усіх видів  його  заробітку (доходу), але не  менше 30% прожиткового  мінімуму  для  дитини відповідного  віку, прочинаючи з 13.05.2015 і до її  повноліття. Також стягнуто  аліменти на  утримання  ОСОБА_2 , починаючи з 13.05.2015 і до досягнення  дочкою  ОСОБА_5   трирічного  віку,  тобто  до  ІНФОРМАЦІЯ_2 .
19.02.2020  до  суду з заявою про  заміну  сторони у виконавчому провадженні   її правонаступником звернувся представник ОСОБА_1 - адвокат Качкуров  Ф.В. 
Посилався на  ті підстави,  що  на примусовому виконанні у Києво-Святошинському  районному відділі державної виконавчої служби  Центрального  міжрегіонального  управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження №48555418/30 з примусового виконання виконавчого листа від 23.06.2015 №2-3473/2015, виданого  на  виконання  рішення Деснянського  районного  суду  м. Києва  від 12 червня  2015 року. Боржник ОСОБА_3 аліменти на утримання  дитини не  сплачує. 
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 померла.  
28.11.2019   ОСОБА_1 ,  мати  ОСОБА_6 звернулась  до  П`ятнадцятої  київської  державної нотаріальної   контори з  заявою про  прийняття спадщини. 
У зв`язку з  вибуттям  сторони у виконавчому  провадженні,  просив замінити  стягувача її правонаступником - ОСОБА_1 . 
Оскільки  виконавчий лист  від 23.06.2015 №2-3473/2015 втрачено,  просив  суд для  подальшого поновлення виконавчого  провадження №48555718/30  видати  дублікат виконавчого  листа. 
Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 04 березня 2020 року заяву задоволено.
Суд ухвалив замінити стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення у справі №2-3473/2015 (754/7154/15) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини з ОСОБА_2 на правонаступника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Видати дублікат   виконавчого листа по цивільній справі  №754/7154/15 за позовом  ОСОБА_2 до  ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання  дитини та дружини. 
 В  апеляційній скарзі  ОСОБА_3 просить ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 04 березня 2020 року скасувати. 
Свої  доводи мотивує тим, що   відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема, права на аліменти, пенсію, допомогу або інші  виплати,  встановлені   законом. Суд першої  інстанції  цього  не врахував,  чим порушив норми матеріального  права.
Крім цього, суд  дійшов  помилкового  висновку, що  достатнім доказом   правонаступництва ОСОБА_1 після  смерті ОСОБА_6 є  заява про  прийняття спадщини, подана до  нотаріуса. Жодних доказів  на  підтвердження  факту прийняття спадщини  (правонаступництва)  ОСОБА_1 судом  не  досліджувалося. 
Враховуючи те, що   ОСОБА_1 на  момент подання заяви про прийняття спадщини була не  єдиним   спадкоємцем  після  померлої ОСОБА_6 , вона  не  могла  отримати свідоцтво  про  право  на всю спадщину.
У  відзиві на  апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Качкуров  Ф.В.  просить   апеляційну  скаргу  залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу  суду  першої  інстанції без змін. 
Вважає,  що  суд першої  інстанції  дійшов правильного  висновку про застосування  ст. 55 ЦПК  України, яка регулює процесуальне  правонаступництво. 
Відповідно  до  п. 5 ст.15 Закону  України «Про виконавче провадження»  у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.
При винесенні  ухвали суд  дійшов правильного  висновку,  що факт смерті  стягувача  є підставою для заміни сторони у виконавчому провадженні   її  правонаступником (п.1 ст.442 ЦПК України).
Посилання  в апеляційній скарзі на норму  п.5 ст.1219 ЦК  України є безпідставним,  оскільки право на  аліменти   було реалізовано  самою ОСОБА_2 при поданні  відповідної  позовної заяви до суду  та заяви про  відкриття виконавчого провадження ВП  №48555718/30 з примусового виконання  рішення  суду.  На даний час  ОСОБА_3 має заборгованість  по сплаті аліментів  станом на  10.06.2020  в розмірі  119 585,07 грн.
В  судовому  засіданні представник ОСОБА_3 - адвокат Шпотак А. Л. апеляційну скаргу підтримав та просив  задовольнити. Пояснив,  що  малолітня  дитина   ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  зареєстрована  в квартирі  разом  з   бабою   ОСОБА_1 , яка  нею фактично опікується.  
Представник   ОСОБА_1 - адвокат  Качкуров  Ф. В. просив  апеляційну  скаргу  залишити без задоволення,  а ухвалу   суду  першої інстанції  без змін.  Пояснив, що  в даний час в провадженні  суду  перебуває справа  за позовом   ОСОБА_3   до  ОСОБА_1   про  визначення  місця проживання  дитини разом з батьком. 
Переглянувши справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали  суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню  з таких підстав.
Судом встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 12 червня 2015 року з ОСОБА_3 стягнуто  аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої дитини - дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.05.2015 і до повноліття дитини. 
Стягнуто  з ОСОБА_3 аліменти в розмірі  1/6 частини з усіх   видів його  заробітку (доходу) щомісячно на користь ОСОБА_2 на її утримання, починаючи з 13.05.2015 і до досягнення дочкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 20-22).
ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_6 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у м. Києві 15.10.2019, актовий запис №17121 (а.с. 30).
Відповідно  до  відповіді  начальника Києво-Святошинського  районного  відділу державної виконавчої служби   Центрального  міжрегіонального  управління  Міністерства юстиції  ( м. Київ) від 29.01.2020 на звернення  адвоката Качкурова Ф. В. ,  перевіркою  відомостей Автоматизованої  системи виконавчого  провадження  встановлено, що на виконанні  у Відділі  перебувало виконавче провадження  ВП №48555718 з примусового  виконання  виконавчого  листа №2-3473/2015 від 23.06.2015, виданого  Деснянським  районним судом   м. Києва  про стягнення з  ОСОБА_3   на користь ОСОБА_2   аліментів на утримання  доньки ОСОБА_4   ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.05.2015 і до повноліття дитини. 26.08.2015 державним виконавцем  винесено  постанову про  відкриття виконавчого провадження. 26.08.2015  та 07.12.2015 державним виконавцем  винесені постанови  про   звернення стягнення  на заробітну  плату, пенсію,  стипендію  та інші  доходи боржника. 28.05.2017  виконавче  провадження  завершене  з підстав, передбачених   ст. 37  Закону  України «Про виконавче провадження». Згідно  журналу  вихідної  кореспонденції  постанова про  повернення виконавчого  документа разом з оригіналом  виконавчого  документа стягувачу не  направлялась. Перевіркою архіву 2017  року  встановлено,  що оригінал  виконавчого  документу в матеріалах справи  відсутній. Станом  на  29.01.2020  виконавчий лист  №2-3473/2015  від 23.06.2015 про стягнення  з ОСОБА_3 на користь  ОСОБА_2    аліментів до  відділу  не надходив та на виконанні  не  перебуває (а.с.36).
Відповідно  до  довідки про  втрату виконавчого  документу від 07.02.2020 №ВП  48555718/30,  28.05.2017  старшим державним виконавцем  відділу   було винесено постанову про  повернення  виконавчого  документа стягувачу  на  підставі  п.6 ч.1 ст.37  Закону  України "Про виконавче провадження" ( у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу в натурі). Перевіркою   журналу  вихідної кореспонденції  за період з 28.05.2017  по 07.02.2020 - інформація про  направлення відсутня, що  свідчить  про втрату  поданих до  відділу  документів. Відібрати пояснення  чи притягнути до  відповідальності старшого  державного виконавця ОСОБА_8 не  є  можливим у  зв`язку з його  звільненням (а.с.34).
Відповідно  до  довідки про  втрату виконавчого  документу від 07.02.2020 №ВП  48555725/30,  28.05.2017  старшим державним виконавцем  відділу   було винесено постанову про  повернення  виконавчого  документа стягувачу  на  підставі  п.6 ч.1 ст.37  Закону  України "Про виконавче провадження" ( у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу в натурі). Перевіркою   журналу  вихідної кореспонденції  за період з 28.05.2017  по 07.02.2020 - інформація про  направлення відсутня, що  свідчить  про втрату  поданих до  відділу  документів. Відібрати пояснення  чи притягнути до  відповідальності старшого  державного виконавця ОСОБА_8 не  є  можливим у  зв`язку з його  звільненням (а.с.35).
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження»,  виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частини п`ятої статті 15 цього Закону,   у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Виконавче провадження підлягає закінченню у разі: припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника (підпункт 3 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження»).
З огляду на викладені норми Закону правонаступництво у виконавчому провадженні означає перехід прав і обов`язків сторони виконавчого провадження (стягувача або боржника) від однієї особи (правопопередника) до іншої особи (правонаступника), у зв`язку з правонаступництвом у матеріальних правовідносинах.
Звертаючись із заявою про заміну сторони виконавчого провадження та видачу дубліката виконавчого  листа, ОСОБА_1 просила замінити стягувача у виконавчому провадженні про стягнення аліментів на утримання  дитини у зв`язку із смертю їх одержувача, спадкоємицею якої вона  є. 
Задовольняючи заяву у вказаній  частині,  суд першої інстанції  виходив  з того,  що   правонаступником  померлої   ОСОБА_6   є  її  мати ОСОБА_1 , яка подала  заяву до нотаріальної контори про  прийняття спадщини. З огляду  на те, що  виконавчий лист  втрачено,   наявні  підстави для  видачі його  дублікату. 
Колегія суддів  не  може  повністю погодитись  з такими  підставами  для  задоволення   заяви у вказаній  частині  з  огляду на таке. 
Статтею 179 СК України встановлено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.
Подання  ОСОБА_1 зави до нотаріальної  контори  про прийняття спадщини після  смерті  ОСОБА_6 не  свідчить  про   те, що  вона успадкувала  право  на отримання  аліментів на  утримання  дитини після смерті її матері. 
Разом  з тим,   статтею 258  СК  України  передбачено,  що  баба  і дід  мають право  на  самозахист внуків. Баба і дід мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних внуків до органу опіки та піклування або до суду без спеціальних на те повноважень.
Таке право передбачено чинним законодавством на підставі самого факту близького кровного споріднення, без необхідності встановлення опіки, піклування чи призначення їх опікуном або піклувальником.
Враховуючи  цільове призначення аліментів,  той факт, що  малолітня  дитина  та її  баба  ОСОБА_1   зареєстровані  та проживають   в квартирі АДРЕСА_1 , заміна стягувача, якою була  мати дитини, що померла  ІНФОРМАЦІЯ_3 , на  бабу   дитини  -  ОСОБА_1    відповідатиме правам та інтересам дитини. 
Відповідно  до  ч.3 ст.12 Закону  України «Про виконавче провадження» виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.
З огляду  на  доведеність  обставин втрати  виконавчого  листа про стягнення  аліментів на утримання  дитини, строк  пред`явлення  до виконання  якого  не  закінчився, наявні правові підстави для  задоволення   заяви в частині  видачі дубліката цього  виконавчого  документа.
Враховуючи викладене,  колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та необхідність зміни мотивувальної частини  ухвали суду першої інстанції у вказаній частині  в редакції  цієї постанови. 
Колегія суддів також   не  може погодитись  з  висновками суду  першої інстанції  в частині   заміни стягувача  у виконавчому  провадженні  з примусового виконання  судового   рішення   в частині стягнення  аліментів на  утримання дружини та видачі  дубліката  виконавчого  листа  щодо стягнення  аліментів на утримання  дружини. 
Відповідно до ст. 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.
Отже, процесуальне правонаступництво - це заміна сторони або третьої особи (правопопередника) іншою особою (правонаступником) у зв`язку із вибуттям із процесу суб`єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього.
У статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтями 1218, 1219 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) право на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.
З аналізу викладених правових норм убачається, що право на стягнення аліментів відноситься до тих прав, які в силу статті 1219 ЦК України є особистими і відносно яких правонаступництво недопустиме, оскільки здійснення цього права пов`язано з певною особою (в даному випадку, померлою ОСОБА_6 ), а тому не може здійснюватися спадкоємцями цієї особи на передбачених законом умовах.
Правовідносини щодо спадкування сум на утримання дружини (аліменти), право на одержання яких виникло у спадкодавця за життя, але не було ним реалізовано,  регулюються спадковим законодавством.
Згідно статті 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Тлумачення ст.  1218, 1219, 1227 ЦК України свідчить про те, що законодавчо допускається спадкування права на отримання нарахованих, але не отриманих аліментів. При цьому необхідно, щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання відповідних сум.
Отже, предметом спадкування можуть бути лише визначені конкретні суми заробітної плати, аліментів або інших виплат, які належали спадкодавцеві за життя і залишилися недоотриманими у зв`язку з його смертю.
Матеріали справи не містять  доказів на  підтвердження  факту існування  заборгованості  щодо сплати аліментів на утримання ОСОБА_6   на  момент її  смерті. 
За своєю правовою природою право на одержання або перерахунок заробітної плати, пенсій та інших подібних виплат має особистий характер, оскільки виникає у чітко визначеної особи і має на меті забезпечити наявність засобів існування конкретних осіб. Тому зі смертю одержувача цих коштів правовідносини щодо їх сплати припиняються.
За таких підстав висновок суду першої інстанції про задоволення  заяви про    заміну стягувача  у виконавчому  провадженні  з примусового виконання    рішення   про  стягнення  аліментів на  утримання дружини та видачі  дубліката  виконавчого  листа  про стягнення  аліментів на утримання  дружини є неправильним.
Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України неправильне застосування норм матеріального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.
За таких обставин  колегія суддів приходить до висновку про скасування   ухвали суду  першої інстанції в частині  задоволення  заяви про заміну стягувача  у виконавчому  провадженні  з примусового виконання    рішення   про  стягнення  аліментів на  утримання дружини та видачі  дубліката  виконавчого  листа  про стягнення  аліментів на утримання  дружини.
Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України,  суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.
Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 04 березня 2020 року в частині  задоволення  заяви  про  заміну сторони  у виконавчому провадженні  та видачу дубліката виконавчого  листа про  стягнення  аліментів на утримання  дружини скасувати.
У  задоволенні  заяви про  заміну  стягувача ОСОБА_2   на  правонаступника  ОСОБА_1 у  виконавчому провадженні  з примусового виконання   рішення   у справі  №2-3473/2015 ( 754/7154/15)  за позовом  ОСОБА_2   до  ОСОБА_3 про  стягнення  аліментів на  утримання  дружини  та видачу дубліката виконавчого  листа   про стягнення  аліментів на  утримання  дружини відмовити. 
Ухвалу  Деснянського  районного  суду міста Києва  від  04 березня 2020 року  в частині  задоволення  заяви  про заміну  сторони у виконавчому провадженні  та видачу дубліката виконавчого  листа про стягнення  аліментів  на  утримання  дитини змінити, виклавши  мотивувальну частину   ухвали в редакції  цієї постанови.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до  Верховного  Суду  протягом тридцяти днів  з дня  складення  повного  судового  рішення. 
Повний  текст  судового   рішення  складено 17 грудня  2020  року. 
 
Суддя-доповідач                                                   Г.  М. Кирилюк
 
Судді:                                                                     І.  М. Рейнарт  
 
                                                                                Т. А. Семенюк