ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7965/20 Справа № 202/2834/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Волошин Є. В. Доповідіч - Макаров М. О.	

Категорія 27 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді Макарова М.О.         
суддів – Деркач Н.М., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2018 року по справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, - 

В С Т А Н О В И Л А : 

У травні 2018 року АТ КБ “ПриватБанк” звернулося із позовом до  ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.
Позовні вимоги Банку мотивовані тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 26 квітня 2010 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 7900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка зобов`язання за договором належним чином не виконала, в зв`язку із чим, у неї, станом на 18 квітня 2018 року утворилась заборгованість у розмірі 117888,92 грн., з яких: 7759,65 грн. - заборгованість за кредитом; 100389,32 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3650,00 грн. — заборгованість за пенею та комісією; - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 5589,95 грн. - штраф (процентна складова). 
Вказану суму кредитної заборгованості Банк просив стягнути з відповідачки на свою користь.
Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2018 року частково задоволено позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк”, а саме на його користь стягнуто заборгованість за тілом кредиту, відсотками та штрафи.
Задовольняючи позовні вимоги банку в частині стягнення з відповідачки кредитної заборгованості за тілом кредиту, відсотками та штрафи, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості. При цьому, відмовляючи у стягненні пені, суд виходив із заборони притягнення особи до подвійної відповідальності за одне й теж правопорушення, так як штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на незаконність рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволені позовних вимог в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що справу було розглянуто за її відсутності без належного повідомлення про дату, час та місце судового засідання. Апелянт вказує, що 26 квітня 201 року вона звернулася до Банку з наміром відкрити картковий рахунок для отримання переказів та певних зарахувань на банківську картку, в зв`язку із чим підписала анкету-заяву, однак в ній не зазначала про намір отримати кредит, а тому графу із зазначенням кредитного ліміту не заповнювала. Крім того, апелянт зазначає, що в Анкеті-заяві не зазначені розмір кредиту, відсоткова ставка та умови про встановлення відповідальності у вигляді неустойки за порушення зобов`язання. Також апелянт вказує на те, що Банком пропущено строк позовної давності для звернення до суду із вказаним позовом. 
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).
Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга ОСОБА_1 на заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2018 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, з наступних підстав.
Задовольняючи частково позовні вимоги АТ КБ “ПриватБанк”, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості та доведеності. 
З вказаним висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не можна.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ “ПриватБанк”, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
За змістом ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. 
Звертаючись до суду з цим позовом, АТ КБ “ПриватБанк” на обґрунтування своїх позовних вимог посилалося на факт підписання 26 квітня 2010 року відповідачкою Заяви, за якою остання отримала кредит в розмірі 7900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.
З матеріалів справи вбачається, що 26 квітня 2010 року відповідачці була видана картка за № НОМЕР_1 терміном дії до 01/14.
11 січня 2014 року відповідачка отримала картку за № НОМЕР_2 терміном дії до 08/17.
На підтвердження укладання вказаного кредиту та виниклої кредитної заборгованості банк надав розрахунок заборгованості за договором б/н від 26 квітня 2010 року, за яким останній платіж відповідачкою був здійснений 28 липня 2020 року на суму 50,00 грн., а саме відповідачкою було поповнено картку № НОМЕР_2 .
Однак, колегія суддів не може взяти до уваги вказаний платіж, так як із Виписки вбачається, що за карткою № НОМЕР_1 , яка була видана 26 квітня 2010 року відповідачка самостійно не здійснила жодного погашення заборгованості, так як вказані операції здійснювались працівниками банку.
Враховуючи той факт, що Банк продовжує здійснювати списання по вказаній картці, колегія суддів не може взяти до уваги факт поповнення картки № НОМЕР_2 , так як спірні правовідносини стосуються, саме картки за № НОМЕР_1 .
Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст.253 ЦК України).
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).
Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.
Нормою ч. 3 ст. 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.
Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.
В апеляційній інстанції відповідачка заявила про застосування до спірних правовідносин наслідків пропуску строків позовної давності, так як строк картки закінчився 01/14, а також в суді першої інстанції вона участі не брала та її взагалі не викликали.
Керуючись вказаними нормами права, а також встановивши, що відповідачка за кредитною карткою № НОМЕР_1 , строк якої встановлено до 01/14 не здійснила жодного платежу на погашення заборгованості, а також відповідачка не брала участі при розгляді справи в суді першої інстанції, тоді як із позовом Банк звернувся лише 22 травня 2018 року, - колегія суддів приходить до висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин загального трирічного строку позовної давності за наявності відповідної заяви відповідачки, що в силу вимог ст. 267 ЦК України є правою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог Банку.
На вказане суд першої інстанції уваги не звернув, в зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позовних вимог Банку.
Оскаржуване рішення як таке, що суперечить нормам матеріального та процесуального права підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Банку.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2652,50 грн..

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  – задовольнити.
Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2018 року — скасувати. 
У задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості — відмовити.
Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2652,50 грн..
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Н.М. Деркач

Т.Р. Куценко