Справа № 445/1988/17                                         Головуючий у 1 інстанції: Бакаїм М.В. 
Провадження № 22-ц/811/2226/20                                Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П. 
Категорія справи:29

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

       09 листопада 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

               головуючого - судді Цяцяка Р.П., 
               суддів Крайник Н.П. та Шеремети Н.О.,
за участю секретаря Симець В.І..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 , на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 16 червня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Товариств з обмеженою відповідальністю «АвтоПросто», в кінцевій редакції позовних вимог якого просив захистити його, як споживача, права та стягнути з ТзОВ «АвтоПросто» «суму надміру перерахованих коштів в розмірі 44 631, 92 грн.».
Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 12.09.2014 року позивач уклав з відповідачем Договір № 709963 (з додатками) на придбання автомобіля "ZAZ VIDA". Ним були виконані усі умови договору, однак автомобіль йому видали лише 16.01.2015 року і не "ZAZ VIDA", а "ЗАЗ SENS SХ ". Вважає, що представниками ТзОВ "АвтоПросто" його було введено в оману, оскільки він не усвідомлював істотні умови договору та вважав, що купує автомобіль у кредит і уклав цей договір під впливом помилки. Стверджувалося, що відповідач надав позивачу недостовірну інформацію щодо сплати вступного внеску, умов, строків виконання та правових наслідків укладеної угоди, чим порушив норми Закону України "Про захист прав споживача". На думку позивача, зі сторони відповідача мала місце нечесна підприємницька діяльність. Стверджувалося, що позивач перерахував відповідачу 176 061 грн. 92 коп., що значно перевищує ціну автомобіля - 148 200 грн., а тому вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача надміру перераховані кошти у розмірі 44 631 грн. 92 коп. (том 1, а.с. 1-2, 52-53).
У листопаді 2018 року ТзОВ «АвтоПросто» подало до суду зустрічний позов до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , у якому просило стягнути зі згаданих відповідачів солідарно 87 762 грн. 45 коп. заборгованості за Договором № 709963 від 12.09.2014 року.
Позовні вимоги за зустрітим позовом обґрунтовувалися тим, що ОСОБА_2 з квітня 2017 року припинив проводити оплату щомісячних внесків, передбачених Договором № 709963 від 12.09.2014 року, в результаті чого у нього утворилася заборгованість у розмірі 87 762 грн. 45 коп., яка і є предметом позовних вимог. На неодноразові звернення до нього зі сторони ТзОВ «АвтоПросто» ОСОБА_2 не реагує. 
13.01.2015 року між ТОВ "АвтоПросто" та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 був укладений договір поруки, за яким останні зобов`язалися відповідати перед кредитором у разі невиконання ОСОБА_2 своїх зобов`язань і, таким чином, згадані особи несуть солідарну відповідальність по зобов`язаннях, які передбачені Договором № 709963 від 12.09.2014 року (том 1, а.с. 181-186). 

Ухвалою Золочівського районного суду Львівської області від 11.02.2019 року вищезгадані позови об`єднано в одне провадження (том 1, а.с. 222-223).

Оскаржуваним рішенням відмовлено в задоволенні позову  ОСОБА_2  до Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТО ПРОСТО" про захист прав споживача та стягнення грошових коштів.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «АвтоПросто» (03045, м. Київ, Столичне шосе, 90, четвертий поверх, ЄДРПОУ 35509011) 87 762 (вісімдесят сім тисяч сімсот шістдесят дві) грн. 45 коп. заборгованості за Договором № 709963 від 12.09.2014 року.
Вирішено питання судових витрат (том 2, а.с. 148-154).

Дане рішення оскаржив представник ОСОБА_2 .
Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким його позов задовольнити, а ТзОВ «АвтоПросто» у задоволенні позовних вимог відмовити, покликаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, та на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, а також на порушення норм матеріального і процесуального права (том 2, а.с. 173-175).

Відповідачі  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та представник ОСОБА_1 , будучи своєчасно (01-19 жовтня 2020 року) належним чином повідомленими про апеляційний розгляд справи о 10-00 год. 09 листопада 2020 року (том 2, а.с. 183-197), в судове засідання не з`явилися і про причини такої неявки суд не повідомили, що (у відповідності до частини 2 статті 372 ЦПК України) не перешкоджає розгляду справи. 

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Статтями 12 та 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно зі ст. 627 ЦК України, яка регламентує свободу договору, відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ч. ч. 3 та 5 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Судами встановлено, стверджується матеріалами справи та визнається учасниками справи, що 12 вересня 2014 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Авто Просто» укладено договір № 709963 про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі, предметом якого є надання учаснику послуг системи «АвтоТак», спрямованих на придбання автомобіля.
Договір укладено шляхом його підписання сторонами та підписання Додатку № 1 та Додатку № 2, які є невід`ємними його частинами.
Відповідно до статті 3 договору, яка визначає права учасника групи, учасник групи має право, зокрема, право достроково розірвати Договір, право односторонньо відмовитись від Договору протягом 14 календарних днів з дати його укладання
Статтею 19 Договору визначено, що підписання Договору та додатків до нього є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами та їх згоди з усіма визначеннями, умовами та змістом Договору та додатків до нього. Учасник заявляє, що отримав усі коректно викладені пояснення від представника TOB «Авто Просто», уважно прочитав та зрозумів угоду та додатки до неї, що засвідчив своїм підписом.
Додатком № 1 до спірного договору передбачено, що позивач сплачує плату за послуги, пов`язані зі вступом до системи в розмірі 4 630, 50 грн, а транспортним засобом, який має бути поставлений через систему «АвтоТак» є ЗАЗ «VIDA». Поточна ціна автомобіля становить 128 65,00 грн.
Статтею 19 Договору встановлено, що підписання останнього та додатків до нього є підтвердженням факту ознайомлення, розуміння сторонами та їх згоди з усіма визначеннями, умовами та змістом угоди й додатків до неї (том 1, а.с. 187-192).
Сам Договір від 12 вересня 2014 року (в цілому чи окремі його частини) ОСОБА_2 в судовому порядку не оспорював. 
Таким чином, судами встановлено, що позивач погодився з умовами вищезгаданого Договору від 12 вересня 2014 року і цей Договір (у відповідності до статті 204 ЦК України) є чинним, а тому підлягає до виконання.

Матеріалами справи також стверджується, що ОСОБА_2 вже оспорював в судовому порядку ціну Договору від 12.09.2014 року та просив суд зобов`язати відповідача, ТзОВ «Авто Просто», «провести перерахунок ціни договору», однак рішенням Апеляційного суду Львівської області від 17 жовтня 2017 року в задоволенні згаданого позову йому було відмовлено (том 2, а.с. 133-135).
За вищенаведеного у суду першої інстанції були відсутніми правові підстави для задоволення первісного позову ОСОБА_2 до ТзОВ «Авто Просто» про стягнення зі згаданого відповідача «суми надміру перерахованих коштів в розмірі 44 631, 92 грн.» і доводи апеляційної скарги цього висновку не спростовують.

Договір поруки, укладений 13.01.2015 року між ТОВ "АвтоПросто" (з однієї сторони) та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 (з іншої сторони), за яким останні зобов`язалися відповідати перед кредитором (ТОВ «АвтоПросто») у разі невиконання ОСОБА_2 своїх зобов`язань за Договором № 709963 від 12.09.2014 року, також ніким не оспорювався, а відтак і цей Договір (у відповідності до статті 204 ЦК України) є чинним.

Частиною 2 ст. 356 ЦПК України встановлено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені в чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість (зокрема) рішення (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин тощо); нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції (п.п. 5 і 6).
В той же час, апеляційна скарга не містить доводів стосовно того, в чому саме полягає незаконність і (або) необґрунтованість оскаржуваного рішення (які саме обставини, що мають значення для справи, були установлені неповно та (або) неправильно; яким саме доказам було дано неправильну оцінку тощо); у ній не наведено, які нові обставини та (або) докази підлягають дослідженню чи оцінці в ході апеляційного розгляду справи, так само, як не наведено заперечень проти доказів, використаних судом першої інстанції.

З урахуванням вище наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 

П О С Т А Н О В И В:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а рішення Золочівського районного суду Львівської області від 16 червня 2020 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 09 листопада 2020 року.

       Головуючий:                                                Цяцяк Р.П.

       Судді:                                                                Крайник Н.П.

                                                                       Шеремета Н.О.