ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"27" жовтня 2020 р.           Справа № 910/5298/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Кропивної Л.В.
суддів:            Євсікова О.О. 
          Зубець  Л.П. 
 
представники сторін не викликались,
розглянувши апеляційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія "Альфа-Гарант"
на рішення господарського суду міста Києва від 15.07.2020 р. (повний текст складено 16.07.2020 р.) 
у справі № 910/5298/20 (суддя - Данилова М.В.)
за позовом приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка"
до  товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія "Альфа-Гарант"
про стягнення 32 264,93 грн.,- 
В  С  Т  А  Н  О  В  И  В:
Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Уніка" (далі - ПрАТ "СК "Уніка") звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія "Альфа-Гарант" (далі - ТДВ СК "Альфа-Гарант") про стягнення 32 264,93 грн., з яких: 30  541,15 грн. страхового відшкодування, 735,37 грн. інфляційних втрат та 988,41 грн. 3 % річних. 
В обґрунтування вимог позивач посилався на те, що у зв`язку з виплатою ним страхового відшкодування страхувальнику у межах договору добровільного страхування у сумі 30  541,15 грн., до позивача в силу суброгації перейшло право вимоги до винуватця дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), або до страхувальника забезпеченого транспортного засобу (далі - ТЗ), водій якого спричинив ДТП, і цивільно-правова відповідальність якого застрахована відповідачем за полісом обов`язкового страхування № АМ/004487852 на повернення виплаченої суми. Позивач направив письмову вимогу відповідачу на оплату страхового відшкодування, але відповідач її не визнав, кошти за вказаними позивачем реквізитами не оплатив, що стало підставою для звернення позивача до суду з вимогами про примусове стягнення з відповідача 30  541,15 грн. страхового відшкодування, а також 735,37 грн.  інфляційних втрат та 988,41 грн. 3 % річних нарахованих за період прострочення виконання грошового зобов`язання з 03.03.2019 р. до 30.03.2020 р.
Рішенням господарського суду міста Києва від 15.07.2020 р. у справі № 910/5298/20 позов задоволено повністю: стягнуто з ТДВ СК "Альфа-Гарант" на користь ПрАТ "СК "Уніка" 32 264,93 грн. заборгованості та 2 102,00 грн. судового збору за подання позову.
Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що відповідачем неправомірно відмовлено позивачу у виплаті 30  541,15 грн. страхового відшкодування, у зв`язку з чим допущено порушення грошового зобов`язання, а відтак визнав правомірними позовні вимоги.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ТДВ СК "Альфа-Гарант" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким частково задовольнити позовні вимоги в розмірі 18  632,81 грн., а в іншій частині вимог - відмовити.
Наводячи підстави скасування оскаржуваного рішення, апелянт вказував, що судом першої інстанції необґрунтовано визначено суму відшкодування без урахування умов договору добровільного страхування наземного транспорту "КАСКО" № 030409/4610/0000023 від 18.11.2017 р., яким визначено граничний розмір відшкодування в сумі 25  000,00 грн. у разі складання європротоколу при ДТП (без надання довідки з компетентних органів); помилково не прийнято до уваги в якості належного доказу надану відповідачем консультацію № 50-D/61/5 від 12.11.2019 р. фізичного зносу пошкодженого ТЗ; залишено поза увагою клопотання про призначення судової експертизи для встановлення розміру відшкодування.  
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.08.2020 р., у складі колегії суддів: Кропивна Л.В. (головуючий), Євсіков О.О., Зубець Л.П., відкрито апеляційне провадження без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Як встановлено судом першої інстанції, та підтверджується матеріалами справи, 18.11.2017 р. між ПрАТ "СК "Уніка" (страховик) та ОСОБА_1 укладено договір добровільного страхування наземного транспорту "КАСКО" № 030409/4610/0000023, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням наземним ТЗ "MITSUBISHI OUTLANDER", державний номерний знак (далі - д.н.з.) НОМЕР_1 , 2016 року випуску.
Зі змісту європротоколу вбачається, що 21.10.2018 р. у м. Київ по вул. Костьольна, буд. 6 відбулась ДТП за участю застрахованого автомобіля під керуванням ОСОБА_1 та ТЗ "VW GOLF", д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який визнав вину у скоєнні ДТП.
Загальна вартість запчастин та ремонтних робіт необхідних для проведення відновлювального ремонту ТЗ "MITSUBISHI OUTLANDER" д.н.з. НОМЕР_1 , в результаті його пошкодження при ДТП, відповідно до звіту № 01-15/11 від 15.11.2018 р. склала 34 746,22 грн., а відповідно до рахунку станції технічного обслуговування (далі - СТО) ТОВ "Ніко техно мегаполіс" № 01417 від 26.10.2018 р. - 34 081,15 грн.
На виконання умов договору добровільного страхування, на підставі страхового акту № 00276497 від 04.11.2018 р., позивач визнав вказану подію страховим випадком та здійснив виплату страхового відшкодування на рахунок СТО в розмірі 30  541,15 грн. (з утриманням франшизи у розмірі 0,5 % від страхової суми, яка за договором становить 708  000,00 грн.), що підтверджується копією платіжного доручення № 051597 від 05.11.2018 р.
Згодом, 20.11.2018 р. позивач звернувся до відповідача, направивши заяву на виплату страхового відшкодування № 23570 в розмірі 30  541,15 грн., яка була ним отримана 26.11.2018 р., що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.
За приписами ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. 
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон).
Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
За статтями 9, 22-31, 35, 36 вказаного Закону настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий, чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Пунктом 36.4 статті 36 Закону України  "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"передбачено право страховика у разі настання страхового випадку здійснювати виплату страхового відшкодування безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна.
Колегією суддів встановлено, що станом на дату ДТП, цивільна відповідальність власника ТЗ "VW GOLF", д.н.з. НОМЕР_2 , була застрахована відповідачем відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/004487852 з встановленим розміром страхової суми за шкоду заподіяну майну - 100  000,00 грн., франшиза - 0,00 грн. 
Враховуючи зазначене, а також те, що до страховика переходить право вимоги в межах фактичних витрат, то позивач набув право зворотної вимоги до відповідача у сумі 30  541,15 грн., яка визначена з розміру виплаченого відшкодування з урахуванням франшизи за договором обов`язкового страхування № АМ/004487852 (0,00 грн.).
Відхиляючи твердження апелянта про недоведеність розміру страхового відшкодування, а також доводи, які ґрунтуються на консультації № 50-D/61/5 від 12.11.2019 р., складеної на замовлення відповідача аварійним комісаром Дудкою О.С. щодо визначення коефіцієнту фізичного зносу ТЗ "MITSUBISHI OUTLANDER" д.н.з. НОМЕР_1 у розмірі 40,7 %, колегія суддів виходить того, що Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не регулює  відносин, внаслідок спричинення шкоди між потерпілим та особою, діями якої завдано таку шкоду. Ці правовідносини регулюються нормами глави 83  ЦК України. Ні у вказаному Законі, ні в іншому нормативному правовому акті не міститься положень, які звільняли би особу, яка відповідальна за шкоду, від відповідальності перед потерпілим, а також заперечувала би такі вимоги.
Щодо розрахунку розміру страхового відшкодування слід зазначити, що ремонтна калькуляція № 01-15/11 від 15.11.2018 р., складена на основі комп`ютерної програми Audatex, яка рекомендована п. 59 додатку 8 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003 р., і відповідає встановленим пунктом 4.4 вказаної Методики критеріям, оскільки містить всі необхідні відомості. При цьому, розрахунок страхового відшкодування здійснено з урахуванням зносу ТЗ "MITSUBISHI OUTLANDER" д.н.з. НОМЕР_1 відповідно до цієї Методики (коефіцієнт фізичного зносу дорівнює нулю, оскільки термін експулатації ТЗ менше 7 років). 
Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що Верховним Судом України у листі від 19.07.2011 р. "Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування" роз`яснено, що, визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами СТО, на якій проводився ремонт автомобіля.
З урахуванням наведеного, вимоги позивача про стягнення з відповідача як із страховика, який застрахував цивільно-правову відповідальність особи, винної у спричиненні шкоди, у розмірі 30  541,15 грн. виплаченого страхового відшкодування підлягають задоволенню. 
Твердження скаржника про залишення судом першої інстанції поза увагою поданого ним клопотання про призначення судової експертизи для визначення розміру страхового відшкодування не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції, оскільки таке клопотання розглянуто судом у судовому засіданні 24.06.2020 р. та відмовлено у його задоволенні за необґрунтованістю. Колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції, що потреба у спеціальних знаннях для встановлення розміру страхового відшкодування відсутня, адже матеріали справи містять всі необхідні докази.
При зверненні до суду позивач також просив стягнути з відповідача 735,37 грн.  інфляційних втрат та 988,41 грн. 3 % річних нарахованих за період прострочення виконання грошового зобов`язання з 03.03.2019 р. до 30.03.2020 р.
Чинним цивільним законодавством не визначений строк виконання одним страховиком зобов`язання по відшкодуванню іншому страховику шкоди, однак, цей строк пов`язаний з моментом пред`явлення відповідною особою (в даному випадку страховиком) зворотної вимоги до відповідача.
Зокрема, приписами ч. 2  ст. 530 ЦК України передбачено, що у разі, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк з дня пред`явлення вимоги.
Частиною 2  статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Оскільки, правовідносини, в яких страховик у разі настання страхового випадку зобов`язаний здійснити страхову виплату, є грошовим зобов`язанням, а правовідносини з відшкодування шкоди в порядку суброгації, які склалися між сторонами у справі, також є грошовим зобов`язанням, то відповідач отримавши вимогу позивача 26.11.2018 р. та не виплативши суму страхового відшкодування у визначений  ч. 2 ст. 530 ЦК України строк, допустив прострочення виконання грошового зобов`язання.
Аналогічна правова позиція вказана у постанові Верховного Суду по справі №    910/18319/16 від 07.02.2018 р.
З огляду на встановлене, вимоги позивача щодо стягнення 735,37 грн.  інфляційних втрат та 988,41 грн. 3 % річних нарахованих за заявлений період прострочення виконання грошового зобов`язання є правомірними, тож вимоги позову як обґрунтовані в цій частині вірно задоволені судом першої інстанції.
Доводи апелянта правомірності висновків суду першої інстанції не спростовують, тож судова колегія не вбачає підстав для скасування прийнятого судом першої інстанції рішення у даній справі, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуваний судовий акт - без змін.
Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.
Керуючись ст. ст. 129, 269, 275, 276, 282 ГПК України суд,-
П  О  С  Т  А  Н  О  В  И  В:
Апеляційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія "Альфа-Гарант" на рішення господарського суду міста Києва від 15.07.2020 р. у справі № 910/5298/20 залишити без задоволення. 
Рішення господарського суду міста Києва від 15.07.2020 р. у справі № 910/5298/20 залишити без змін. 
Матеріали справи № 910/5298/20 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287, 288 ГПК України.
Повний текст постанови складено 27.10.2020 р. 

Головуючий суддя                                                            Л.В. Кропивна 

Судді                                                                                О.О. Євсіков

                                                                                Л.П. Зубець