КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

___________________________________
Справа  № 755/11058/19
Апеляційне провадження
 № 22-ц/824/10706/2020
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
28 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду у складі:                        
                                    судді-доповідача                Рейнарт І.М. 
                                    суддів                                  Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.
                                    
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргуОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 10 червня 2020 року (суддя Чех Н.А.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, 
 
 встановила:
 
у липні 2019р. позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з ПрАТ «СК «Еталон» майнової шкоди у розмірі 55 300грн 76коп., з ОСОБА_2 - у розмірі 33 627грн 03коп. та витрати по сплаті судового збору. 
Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначала, що 3 жовтня 2018р. на вул. А. Бучми в м. Києві з вини ОСОБА_2 , який керував автомобілем «Opel», д.н.з. НОМЕР_1 , сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої був пошкоджений належний їй на праві власності автомобіль «Hyundai Getz», д.н.з. НОМЕР_2 .
Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України.
Згідно попереднього кошторису СТО «Дарниця-1», оформленого рахунком-заказом НГК0004246 від 11 жовтня 2018 року, вартість ремонту її автомобіля становить 134 094грн. 
Позивач зазначала, що 14 листопада 2018р. звернулася до ПрАТ «СК «Еталон», в якому була застрахована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , із заявою про виплату страхового відшкодування у розмірі 134 094грн, до якої долучила попередній кошторис СТО «Дарниця-1», на що ПрАТ «СК «Еталон» перерахувало на її картковий рахунок страхове відшкодування у розмірі 42 699грн 24коп. двома платежами: 1 березня 2019 року у сумі 20 000грн та 18 березня 2019 року у сумі 22 699грн 24коп.
Позивач стверджувала, що на її заяву від 24 травня 2019 року про надання інформації про ліміт відповідальності страхової компанії та розмір здійсненого страхового відшкодування ПрАТ СК «Еталон» листом від 29 травня 2019 року повідомила, що розмір страхового відшкодування - 42 699грн 24коп., ліміт відповідальності - 100 000грн, франшиза - 2 000грн. У телефонній розмові ОСОБА_2 відмовився компенсувати різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою.
Згідно висновку експертного дослідження № 19/13/-1/22-ЕД/19 від 2 квітня 2019р., вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Hyundai Getz», д.н.з. 

НОМЕР_2 , внаслідок ДТП, складає 130 611грн 83коп. 
Позивач зазначала, що з урахуванням витрат на оплату висновку експертизи у сумі 1015грн 20коп., розмір завданої їй матеріальної шкоди становить 131 627грн 03коп., тому з урахуванням ліміту відповідальності страховика, франшизи та виплаченого страхового відшкодування, з ПрАТ СК «Еталон» підлягає стягненню 55 300грн 76коп., а з ОСОБА_2 - 33 627грн 03коп.
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 10 червня 2020 року у задоволенні позову відмовлено. 
У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Позивач посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для  справи, неправильне застосування норм матеріального права, помилкове посилання на постанову пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27 березня 1992 року та неврахування того, що в Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ніякого обмеження щодо відчуження транспортного засобу до завершення складання експертного висновку не має.
Крім того, позивач вважає, що суд невірно визначив, що договір купівлі-продажу автомобіля від 27 лютого 2019р. укладений до проведення експертного дослідження 2 квітня 2019р., так як огляд автомобіля експертом було здійснено ще 31 січня 2019р.
Також позивач зазначає, що суд першої інстанції не перевірив обґрунтованість виплаченої суми страхового відшкодування, а відмовивши у задоволенні позову, фактично звільнив ОСОБА_2 навіть від виплати франшизи.
На думку позивача, суд першої інстанції неправильно застосував статтю 1192 ЦК України та прийшов до помилкового висновку, що обов`язок з визначення причин настання страхового випадку та визначення розміру збитків, завданих майну потерпілої особи, покладається на страховика, оскільки законом чітко визначено, що страховик може самостійно визначити розмір шкоди лише у випадку відсутності документів, що підтверджують її розмір. Натомість вона надала ПрАТ «СК «Еталон» попередній кошторис СТО «Дарниця-1», оформлений рахунком-заказом НГК0004246, тому у страховика не було законних підстав для проведення самостійної оцінки розміру шкоди.
Також позивач вважає, що здійснена страховою компанією оцінка завданої шкоди є необґрунтованою, так як визначена в страховому акті вартість відновлювального ремонту без урахування зносу у розмірі 111 676грн 35коп. документально не підтверджена.
Крім того, позивач зазначає, що погоджується із результатами авто товарознавчої експертизи та визначенням страхового відшкодування як різниці вартості автомобіля до та після ДТП на підставі експертних висновків.
Позивач стверджує, що відповідачі фактично визнали визначену у висновку експертного дослідження № 19/13/-1/22-ЕД/19 від 2 квітня 2019р. ринкову вартість автомобіля до ДТП у розмірі 130 611грн 83коп. та вартість автомобіля після ДТП у розмірі 11 714грн 77коп., визначену висновком експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи № 33336/19-54 від 11 лютого 2020р. Звертає увагу, що незалежно від способу визначення страхового відшкодування: 1) згідно абз. 2 п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шляхом визнання страховиком вимог заявника обґрунтованими; 2) згідно ст. 29 Закону як вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням зносу; 3) згідно статті 30 Закону як різниці вартості автомобіля до та після ДТП, страхове відшкодування становить 98 000грн, а не 44 699грн 24коп., як розрахувало ПрАТ «СК «Еталон». Для застосування кожного із цих способів визначення розміру 

страхового відшкодування в матеріали справи нею надані належні письмові докази, тому суд першої інстанції не мав правових підстав для відмови у позові.
У відзиві на апеляційну скаргу ПрАТ «СК «Еталон» просить залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, вважаючи доводи позивача безпідставними, оскільки позивач не надала до суду документи, які підтверджують розмір шкоди з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу, тому страховик мав право здійснити самостійну оцінку. Також зазначає, що доводи позивача є суперечливими, оскільки вона погоджується з розрахунком шкоди по ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», натомість не визнає, що автомобіль є фізично знищеним. Не відповідає дійсності твердження позивача, що страхова компанія визнала ринкову вартість автомобіля у розмірі 130 611грн 83коп. Також зазначає, що позивач не змінила позовні вимоги на підставі висновку судової експертизи.
Відповідачем ОСОБА_2 відзив на апеляційну скаргу не подано.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК Україниапеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. 
Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 3 жовтня 2018р. на вулиці Бучми, 1 у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Opel», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля «Hyundai Getz», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .
Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2018 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України, із накладенням адміністративного стягнення - штрафу в розмірі 340 коп. (с.с.5-6).
Згідно рахунку-заказу від 11 жовтня 2018р., складеного ФОП ОСОБА_3 , орієнтовна вартість ремонтних робіт автомобіля «Hyundai Getz», державний номерний знак НОМЕР_2 , складає 134 094грн (с.с.7-8).
На час ДТП цивільно-правова відповідальність  ОСОБА_2 , як власника автомобіля «Opel», державний номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ «СК «Еталон» згідно договору обов`язкового страхування № АМ-4204107від 27 червня 2018 року, з лімітом відповідальності 100 000грн за шкоду, заподіяну майну, та розміром франшизи 2000грн.
Згідно страхового акту № 712-13692 та розрахунку суми страхового відшкодування вартість відновлювального ремонту автомобіля «Hyundai Getz» з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 44 699грн 24коп. (с.с.52-53).
1 березня 2019 року та 18 березня 2019 року ПрАТ «СК «Еталон» виплатило позивачу страхове відшкодування на загальну суму 42 699грн 24коп.
Відповідно до висновку № 19/13-1/22-ЕД/19 експертного дослідження від 2 квітня 2019 року, складеного судовим експертом Струк І.А., вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Hyundai Getz», державний номерний знак НОМЕР_2 , 2007 року випуску, пошкодженого у результаті ДТП, що сталася 3 жовтня 2018р.,становить ринкову вартість автомобіля у сумі 130 611грн 83коп. Також зазначено, що вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу (251 701грн 25коп.) є більшою за його ринкову вартість до ДТП (130 611грн 83коп.), тому відновлення транспортного засобу є економічно недоцільним (с.с.12-38).
27 лютого 2019 року позивачем укладений договір комісії з ТОВ «Автоленд Київ груп», за умовами якого позивач доручила відчужити пошкоджений автомобіль за 
                                                                                     
45 000грн (с.с.69-70).
За клопотанням ПрАТ «СК «Еталон» ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 13 листопада 2019 року по справі призначено судову автотоварознавчу експертизу (с.с.99-100).
Згідно висновку № 33336/19-54 судової автотоварознавчої експертизи від 11 лютого 2020 року, складеного судовим експертом Копил С.В., ринкова вартість транспортного засобу «Hyundai Getz», державний номерний знак НОМЕР_2 , після дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 3 жовтня 2018р., становить 11 714грн 77коп. (с.с.113-124).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що за висновком експерта відновлювальний ремонт автомобіля позивача після дорожньо-транспортної пригоди значно перевищує його ринкову вартість, що свідчить про його фактичне знищення. Позивач залишки транспортного засобу не передала, натомість відчужила його на користь третьої особи, при цьому ціна автомобіля визначена самостійно ОСОБА_1 та ТОВ «Автоленд Київ Груп», однак, документального підтвердження про суму коштів, які отримала позивач, суду надано не було.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.
Пунктом 1 частини 1 статті 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Статтею 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та (або) майну потерпілих унаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Таким чином Закон має на меті захист не лише прав потерпілих на відшкодування шкоди, але й захист інтересів страхувальників - заподіювача шкоди.
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за  участю  забезпеченого  транспортного  засобу,  внаслідок  якої настає  цивільно-правова  відповідальність особи, відповідальність якої  застрахована,  за шкоду,  заподіяну  життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Згідно пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок 

ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Статтею 12 вказаного закону визначено, що страхове відшкодування  завжди  зменшується на суму франшизи. 
Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Відповідно до вимог ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Отже, за змістом вказаної статті вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, можуть бути заявлені у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Під час судового розгляду учасники справи не заперечували, що дорожньо-транспортна пригода, у якій з вини ОСОБА_2 був пошкоджений автомобіль ОСОБА_1 , є страховим випадком і позивач має право на отримання страхового відшкодування.
Відповідно до страхового акту № 712-13692, страхове відшкодування було визначено СК «Еталон» на підставі звіту експерта. Разом з цим, страховиком до суду першої інстанції звіт експерта, на підставі якого було розраховане страхове відшкодування, надано не було, а відтак суд першої інстанції не мав правових підстав для висновку, що страховиком страхове відшкодування позивачу виплачено у повному обсязі.
Як за результатами проведеного експертного дослідження № 19/13-1/22-ЕД/19 від 2 квітня 2019 року, так і за висновками судової автотоварознавчої експертизи № 33336/19-54 від 11 лютого 2020 року встановлено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля «Hyundai Getz», державний номерний знак НОМЕР_2 , 2007 року випуску, пошкодженого у результаті ДТП 3 жовтня 2018 року, перевищує його ринкову вартість станом на момент ДТП.
Статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» визначено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені 

згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.
Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Відповідно до висновку № 33336/19-54 судової автотоварознавчої експертизи від 11 лютого 2020 року, складеного судовим експертом Копил С.В., ринкова вартість автомобіля Hyundai Getz», державний номерний знак НОМЕР_2 , 2007 року випуску, станом на момент ДТП складає 121 056грн 04коп., а ринкова вартість автомобіля після ДТП розрахована як різниця між ринковою вартістю до пошкодження автомобіля та вартістю відновлювального ремонту з урахуванням значення фізичного зносу та становить 11 714грн 77коп.
Учасники справи не заперечували проти вказаного висновку експертизи та визначення вартості автомобіля позивача після ДТП, а відтак саме висновки судової експертизи стосовно визначення вартості автомобіля станом на момент ДТП необхідно враховувати при визначенні розміру відшкодування, яке підлягає виплаті позивачу.
Таким чином, позивачу підлягає відшкодуванню 109 341грн 27коп., з урахуванням положень ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів».
Посилаючись на роз`яснення, надані Верховним Судом України у постанові № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», суд першої інстанції не врахував, що відповідно до ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» позивачу підлягає виплата страхового відшкодування за вирахуванням вартості залишків автомобіля.
Крім того, вказана норма не передбачає обов`язку потерпілого після виплати страхового відшкодування передавати страховику залишки автомобіля.
Також безпідставним є висновок суду першої інстанції про необхідність доведення позивачем розміру отриманого доходу від продажу залишків автомобіля, так як такі вимоги не висуваються нормами матеріального права, і розмір відшкодування шкоди не залежить від отриманого позивачем доходу від продажу автомобіля.
Разом з цим, доводи позивача про необхідність враховувати при визначенні розміру відшкодування вартість автомобіля на момент ДТП, який був визначений за результатами проведеного експертного дослідження № 19/13-1/22-ЕД/19 від 2 квітня 2019 року, колегія суддів вважає безпідставними, так як вона погодилася із вартістю автомобіля після ДТП, який був визначений судовою автотоварознавчою експертизою, а вказана вартість визначалася з врахуванням вартості автомобіля на момент ДТП, який був встановлений за результатами проведення судової експертизи.
Посилання ПрАТ «СК «Еталон» на те, що позивач не змінила свої позовні вимоги відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог та звільнення винуватця ДТП та його страховика від відшкодування завданої матеріальної шкоди.
Згідно договору обов`язкового страхування № АМ-4204107від 27 червня 2018 року ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну, становить 100 000грн, сторони визначили франшизу у сумі 2 000грн, на яку завжди зменшується страхове відшкодування, що визначено ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тому страховик зобов`язаний 

був відшкодувати позивачу 98 000грн, а різниця між страховою виплатою та фактичним розміром шкоди повинна бути сплачена заподіювачем шкоди.
З урахуванням сплаченого страхового відшкодування, з ПрАТ «СК «Еталон» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 55 300грн 76коп. (98000-42699,24), а відповідач ОСОБА_2 зобов`язаний відшкодувати позивачу завдану матеріальну шкоду у сумі 11 341грн 27коп. (109341,27 - 98 000).
Доводи позивача, що до розміру матеріальної шкоди необхідно включити вартість сплаченого нею експертного дослідження у сумі 1015грн 20коп., є необґрунтованими, так як вказані витрати не є шкодою у розумінні ст. 22 ЦК України.
Враховуючи, що судове рішення не ґрунтувалося на висновку експертного дослідження від 2 квітня 2019 року, позивачу не підлягає відшкодуванню понесені на його складання витрати.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог та апеляційної скарги з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, виходячи із пропорційності задоволених позовних вимог, тому з ПрАТ «СК «Еталон» на користь позивача підлягає стягненню на відшкодування судового збору, сплаченого за подачу позовної заяви та апеляційної скарги 1 382грн 50коп., а з ОСОБА_2 - 283грн 53коп.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини справи, висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи та наданим сторонами доказам, суд неправильно застосував норми матеріального права, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового  рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК  України, колегія суддів
 
постановила:
 
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 10 червня 2020 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон», ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 20080515, яке знаходиться у м. Києві, вул. Дегтярівська, 33-Б, на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , яка проживає у АДРЕСА_1 , у відшкодування матеріальної шкоди 55 300грн 76коп. та судові витрати у розмірі 1 382грн 50коп., а всього 56 683грн 26коп.
Стягнути з ОСОБА_2 , який проживає у АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , яка проживає у 

АДРЕСА_1 , у відшкодування матеріальної шкоди 11 341грн 27коп. та судові витрати у розмірі 283грн 53коп., а всього 11 624грн 80коп.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач                                                      І.М. Рейнарт

Судді                                                                         Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк