П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  0640/3858/18 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Семенюк М.М.  
Суддя-доповідач -  Курко О. П.   
02 листопада 2020 року                                                                                                         м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Курка О. П. 
суддів:  Гонтарука В. М.  Білої Л.М. , 
розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2020 року  (м. Житомир) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання, 
В С Т А Н О В И В :
в липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправними дії Житомирського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку та виплаті без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці;
- зобов`язати Житомирське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити перерахунок щомісячного грошового утримання судді у відставці та його виплату ОСОБА_1 з 01 червня 2018 року з розрахунку 88 відсотків від суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді апеляційного суду Житомирської області, визначеної на підставі довідки апеляційного суду Житомирської області від 20.06.2018 № 3-313/03-23/142/2018, без обмеження граничним розміром з врахуванням раніше виплачених коштів.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору. Позивач вважає, що він має право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90 відсотків суддівської винагороди судді, якій пройшов кваліфікаційне оцінювання.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечив наведені доводи апеляційної скарги, зазначивши про їх необґрунтованість та повне спростування в ході розгляду даної справи судом першої інстанції.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.     
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що позивач не проходив кваліфікаційного оцінювання на підтвердження відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді). ОСОБА_1 13.12.2016 був звільнений з посади судді апеляційного суду Житомирської області у зв`язку з виходом у відставку, станом на червень 2018 отримував щомісячне довічне грошове утримання відповідно до Закону України № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами) у розмірі 88% суддівської винагороди, перебуває на обліку у відповідача.
Позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, до якої додав видану судді у відставці ОСОБА_1 довідку Апеляційного суду Житомирської області від 20.06.2018 № 3-313/03-23/142/2018 (а.с.12) про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці про те, що станом на 01.05.2018 суддівська винагорода працюючого на відповідній посаді судді Апеляційного суду Житомирської області, якій пройшов кваліфікаційне оцінювання, складає 104662,80 грн.
Відповідач листом від 04.07.2018 № К-339 (а.с.13-14) відмовив позивачу в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання на підставі вказаної довідки у зв`язку з тим, що він не проходив кваліфікаційне оцінювання для підтвердження відповідності займаній посаді та не працював на посаді судді три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання, як це передбачено в пунктах 22 і 25 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1402-VIII.
Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся з позовом до суду.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач станом на червень 2018 не мав права на перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання у зв`язку із зміною складових суддівської винагороди судді, яка змінилась після підтвердження таким суддею відповідності займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) за результатами кваліфікаційного оцінювання, а тому відмова відповідача в такому перерахунку зроблена у відповідності до вимог законодавства.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.
Спірні правовідносини регулюються Законом України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII), який набрав чинності 30.09.2016, в редакції, що діяла станом на червень 2018 року.
Відповідно до ч. 4 ст. 142 Закону № 1402-VIII, у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
В Розділі XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1402-VIII зазначено:
"2. Визнати таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами), крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.
...
22. Право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.
Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 1 січня 2017 року отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами).
23. До проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами).
...
25. Право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.
В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону."
Таким чином, суддя, який не проходив кваліфікаційного оцінювання на підтвердження відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) не має права на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, і, відповідно, у разі виходу у відставку, не має права на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом; такий суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами) і після виходу у відставку має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі від 80 до 90 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами).
Тобто, враховуючи, що позивачу щомісячне довічне грошове утримання визначалось, виходячи із суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами), то він має право на перерахунок, згідно ч. 4 ст. 142 Закону № 1402-VIII, раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання лише у разі зміни розміру складових суддівської винагороди, визначеної відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами).
Стосовно посилання апелянта на рішення Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020, колегія суддів зазначає наступне.
Так, 18 лютого 2020 року Конституційний Суд України Рішенням № 2-р/2020 визнав неконституційними положення пункту 25 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1402-VIII. 
При цьому, Конституційний Суд України у пункті 3 резолютивної частини Рішення зазначив, що положення Закону № 1402-VIII зі змінами, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Отже, позивач станом на червень 2018 не  мав права на перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання у зв`язку із зміною складових суддівської винагороди судді, яка змінилась після підтвердження таким суддею відповідності займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) за результатами кваліфікаційного оцінювання, а тому відмова відповідача в такому перерахунку зроблена у відповідності до вимог законодавства.
Виключення пунктів 22, 23 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII на підставі Закону № 193-IX та визнання положень пункту 25 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1402-VIII такими, що не відповідають Конституції України згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020, є обставинами, які впливають на інше застосування норм матеріального права, ніж у цій справі, після набрання чинності Законом № 193-IX та постановлення вказаного Рішення Конституційним Судом України. Проте ці обставини не впливають на правильність висновків суду першої інстанції та результат розгляду цієї справи по суті.
Відповідно до частин першої та другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
За практикою Європейського суду з прав людини дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об`єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях (див. рішення у справі "Вілліс проти Сполученого Королівства", заява № 36042/97). Відмінність у ставленні є дискримінаційною, якщо вона не має об`єктивного та розумного обґрунтування, іншими словами, якщо вона не переслідує легітимну ціль або якщо немає розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуваною ціллю (див. рішення від 21 лютого 1997 року у справі "Ван Раалте проти Нідерландів"; пункти 48-49 рішення від 07 листопада 2013 року у справі "Пічкур проти України", заява № 10441/06).
Аналогічний підхід у своїх рішеннях застосовує й Конституційний Суд України, вказуючи на те, що мета встановлення певних відмінностей (вимог) у правовому статусі повинна бути істотною, а самі відмінності (вимоги), що переслідують таку мету, мають відповідати конституційним положенням, бути об`єктивно виправданими, обґрунтованими та справедливими. У противному разі встановлення обмежень означало б дискримінацію (абзац сьомий пункту 4.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004).
Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. 
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час ії розгляду, а відтак, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.       
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.
Постанова суду складена в повному обсязі  02 листопада 2020 року.
          
Головуючий	 	 	Курко О. П.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Гонтарук В. М.    Біла Л.М.