ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/2987/20  Номер провадження 22-ц/814/2375/20	Головуючий у 1-й інстанції Миронець  О.К.  Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
головуючого судді Прядкіної О.В., 
суддів:  Бутенко С.Б., Обідіної О.І., 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення та виклику сторін в м. Полтава цивільну справу 
за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Пласт»
на рішення Київського районного суду м. Полтави від 09 вересня 2020 року, прийнятого під головуванням судді Миронець О.К. в м. Полтава, із складанням повного тексту рішення 10 вересня 2020 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Пласт» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -
В С Т А Н О В И В :
У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до районного суду із вказаним позовом. Зазначав, що 30.09.2017 року він був звільнений з посади начальника служби безпеки ПрАТ «Пласт». Заборгованість по виплаті заробітної плати утворилася за період з грудня 2016 року по вересень 2017 року. Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 18.12.2018 року стягнуто на його користь з ПП «ПЛАСТ» 108414,23 грн.- заборгованість по заробітній платі, 184235,40 грн.- середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період 01.10.2017 року по 20.11.2018 року, а всього 292649,63 грн. Рішення суду було виконано 03.10.2019 року., у зв`язку з цим просив суд стягнути з відповідача на його користь 139631,04 грн. середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.11.2018 року по 02.10.2019 року, оскільки відповідач не провів з ним повний розрахунок в день звільнення.
Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 09 вересня 2020 року позовні вимоги  ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ПЛАСТ» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволено.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Пласт» на користь  ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 139631,04 грн.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Пласт» на користь держави судовий збір в розмірі 840.80 грн.
Рішення оскаржило ПАТ «Пласт», яке в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав:

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що  ОСОБА_1 30.09.2017 року був звільнений з посади начальника служби безпеки ПрАТ «Пласт» відповідно до наказу №52-пп.35 від 29.09.2017 року. 
Згідно довідки виданої Приватним акціонерним товариством «Пласт» вбачається, що  ОСОБА_1 дійсно працював за основним місце роботи в ПрАТ «Пласт» на посаді начальника служби безпеки, його середня заробітна плата за останні два місяця склала - 8403,66 грн., середньоденна за останні два місяця - 646,44 грн., кількість робочих відпрацьованих днів за останні два місяці - 26 днів. Заборгованість по заробітної плати на день звільнення складає 108414,23 грн., у тому числі сума невиплачених лікарняного листа за рахунок підприємства складає 1549,63 грн., заборгованість по виплаті заробітної плати утворилась за період з грудня 2016 року по вересень 2017 року, заборгованість за авансовими звітами - 362,16 грн. 
Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 18.12.2018 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ПЛАСТ» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позов задоволено у повному обсязі, стягнуто з ПАТ «ПЛАСТ» на користь  ОСОБА_1 108414,23 грн. заборгованості по заробітній платі, 184235,40 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, в всього - 292 649,63 грн.
Згідно виписки по картковому рахунку  ОСОБА_1  грошові кошти в сумі 292 649,63 грн. були йому перераховані ПАТ «Пласт» 03.10.2019 року. 

Задовольняючи позовні вимоги, районний суд своє рішення мотивував тим, що розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.11.2018 року (наступний день після ухвалення судового рішення) по 02.10.2019 року (перерахування коштів в рахунок виконання рішення суду від 18.12.2018 року) здійснений позивачем правомірно та складає 139631,04 грн. 
Колегія суддів не може погодитись з вказаним висновком.
Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.
За приписами статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.
Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
З аналізу зазначених законодавчих норм убачається, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Згідно з частиною другою статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Аналіз статей 116, 117 КЗпП України дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.
Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.
Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2912цс16.
Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні за статтею 117 КЗпП України настає лише у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, передбачені у статті 116 КЗпП України.
Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця (власника або уповноважений ним орган).
За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку.
Вирішуючи спір, суд першої інстанцій дійшов до висновку про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України з тих підстав, які вказані позивачем у його позові.
З таким висновком судів погодитись не можна, з огляду на таке.
Трудовий спір між позивачем і відповідачем вже вирішено рішенням Київського районного суду м. Полтави від 18.12.2018 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ПЛАСТ» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яким позов задоволено у повному обсязі, стягнуто з ПАТ «ПЛАСТ» на користь  ОСОБА_1 108414,23 грн. заборгованості по заробітній платі, 184235,40 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, в всього - 292 649,63 грн. Вказане рішення виконане 03.10.2019 року, а тому підстав для повторного застосування відповідальності до Приватного акціонерного товариства «Пласт» немає.
Виходячи зі змісту заявлених позивачем вимог у цій справі, фактично позивач просить повторно стягнути середній заробіток не за затримку виплати роботодавцем заробітної плати, як належних сум при звільненні,  а за затримку виплати середнього заробітку, стягнутого на підставі статті 117 КЗпП України. 
Така позовна вимога суперечить положенням законодавства України, оскільки статтею 117 КЗпП України не передбачена відповідальність у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки виплати середнього заробітку після ухвалення рішення суду, яким вже вирішено питання такої відповідальності. 
Тобто застосування положення статті 117 КЗпП України за невиконання рішення суду за статтею 117 КЗпП України не передбачено.
До подібного висновку дійшов Верховний Суд України у постановах від 22 січня 2014 року у справі № 6-159цс13 та від 24 червня 2015 року у справі № 6-116цс15.
Статтею 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
З огляду на вказане, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення Київського районного суду м. Полтави від 09 вересня 2020 року, з прийняттям нового про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Пласт» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Керуючись ст.ст. 367, 374,376, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Пласт» задовольнити.
Рішення Київського районного суду м. Полтави від 09 вересня 2020 року скасувати та прийняти нове.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Пласт» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий-суддя                                                                           О. В. Прядкіна
Судді:                                                                                        С. Б. Бутенко
                                                                                    О. І. Обідіна
Повний текст постанови складено 18.11.2020 р.