П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  279/3591/20 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Волкова Н.Я.  
Суддя-доповідач -  Кузьмишин В.М.   
16 грудня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Кузьмишина В.М. 
суддів:  Мацького Є.М.  Сушка О.О. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 29 вересня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, закриття провадження в справі, 
В С Т А Н О В И В :
Описова частина

          Короткий зміст позовних вимог.

          У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області у якому просив визнати незаконною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення від 19.07.2020 року, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.132-1,ч.1 КУпАП.

          Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

          Рішенням Коростенського міськрайонного Житомирської області суду від 29 вересня 2020 року позов задоволено.

          Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
          
          Не погодившись із судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
          Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не повністю з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

          Відзив/заперечення на апеляційну скаргу. 

          Позивач правом на подання відзиву не скористався. 

          Рух справи у суді апеляційної інстанції.

          Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2020 року апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області залишено без руху та надано строк для усунення виявлених недоліків.
          Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2020 року відкрито апеляційне провадження у вищевказаній справі.
          Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2020 року справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. 
          В судове засідання сторони, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, не з`явилися про причини неявки суд не повідомили.
          Відповідно до ч.1     ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
          Згідно з п.2 ч.1     ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
          Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі п.2 ч.1     ст. 311 КАС України.

          Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції.

          Так, судом першої інстанції встановлено, що інспектором 3 батальйону 3 роти УПП в Дніпровській області Похиленко П.А. на 159 км траси М29 Новомосковський район Дніпровська область 19.07.2020 року о 08.01 год. було винесено постанову ЕАМ №2844145 про накладення адміністративного стягнення на позивача у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн. за вчинення адміністративного порушення, передбаченого ч.1 ст.132-1 КУпАП.
          Відповідно до постанови ЕАМ №2844145 19.07.2020 року в 07.55 год. на 159 км ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом  Мерседес д.н.з. НОМЕР_1 здійснював  перевезення небезпечного вантажу un1202/30, масою 26697 тон (ТТН 17109упс02) та не мав на транспортній одиниці письмових інструкцій, чим порушив п.5.4.3.4 ДОПНВ, Р.І п.9 правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів та п.22.5 ПДР чим порушив п.22.5 та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.132-1 ч.1 КУпАП.
          Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач оскаржив її в судовому порядку.

Мотивувальна частина.

          Позиція Сьомого апеляційного адміністративного суду

          Так, відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені       Конституцією       та законами України.
          Статтею 7 КУпАП гарантовано, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
          Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
          Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
          Приписами статті 14 Закону України від 30.06.1993р. № 3353 "Про дорожній рух" встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
          За правилами п.1.3. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306 (далі ПДР України) учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
          Згідно з пунктом 1.1. ПДР України, ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
          Відповідно до п.1.9. ПДР України особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
          Так, згідно зі ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (частини перша, друга і третя статті 122).
          Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
          Статтею 132-1 КУпАП закріплено, що порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів та правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами-тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, відповідальних за технічний стан, обладнання, експлуатацію транспортних засобів, уповноважених з питань безпеки перевезення небезпечних вантажів, громадян - суб`єктів господарської діяльності - у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
          За змістом п. 22.5 ПДР України за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, 3,75 м), за висотою від поверхні дороги 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах 4,35 м), за довжиною 22 м (для маршрутних транспортних засобів 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах до 46 т), навантаження на одиночну вісь 11 т (для автобусів, тролейбусів 11,5 т), здвоєні осі 16 т, строєні 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь 11 т, здвоєні осі 18 т, строєні 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.
          З метою збільшення безпеки міжнародних дорожніх перевезень, 2 березня 2000 року був прийнятий Закон України №1511-III «Про приєднання України до Європейської Угоди  про міжнародне дорожнє перевезення небезпечних  вантажів (ДОПНВ)».
          Разом з тим, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 04 серпня 2018 року № 656 затверджено Правила дорожнього перевезення небезпечних вантажів, які безпосередньо визначають порядок та основні вимоги до забезпечення безпеки дорожнього перевезення небезпечних вантажів на всій території України.
          Так, пунктом 9 вищезазначених Привал визначено, що при перевезенні небезпечних вантажів на транспортній одиниці мають бути, крім перелічених у ПДР документів, письмові інструкції, передбачені розділом 5.4.3 додатка А до ДОПНВ, які  зберігаються в кабіні транспортного засобу в легкодоступному місці. Автомобільний перевізник забезпечує ознайомлення водіїв, які беруть участь у перевезенні, із змістом письмових інструкцій та належне виконання ними зазначених інструкцій.
          Відповідно до ст.251, ст.280 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
          Таким чином, аналізуючи норми вищезазначеного законодавства, колегія суддів звертає увагу, що для притягнення особи до адміністративної відповідальності і встановлення її вини, необхідна наявність відповідних доказів.
          Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
          При цьому, статтею 73 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
          За приписами ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
          Отже, вина водія у порушенні Правил дорожнього руху повинна доводитись  належними та допустимими доказами.
          Як слідує зі змісту оскаржуваної постанови, позивач 19.07.2020 року в 07.55 год. здійснив перевезення небезпечного вантажу un1202/30 масою 26697 т (ТТН 17109упс02) та не мав на транспортній одиниці письмових інструкцій, чим порушив п.5.4.3.4 ДОПНВ, Р.І п.9 правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів та п.22.5 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.132-1 ч.1 КУпАП.
          Проте, зазначена постанова серії ЕАМ № 2844145 від 19.07.2020 не містить посилань на жодні докази, на підставі яких поліцейським зроблено висновок про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 132-1 КУпАП.
          Позивачем, до позовної заяви, надано суду відповідну інструкцію з безпеки, вказавши про її наявність під час перевірки інспектором. 
          Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
          Всупереч вказаним вище нормам, відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 132-1 КУпАП.
          Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що постанова про накладення адміністративного стягнення по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує його фіксування, що є доказом вчинення правопорушення.
          При цьому, сама постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може бути беззаперечним доказом вчинення правопорушення, оскільки викладення обставин правопорушення, без його фіксації, не може бути належним доказом вчинення порушення.
          Відповідно до ч.1 ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
          За правилами ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
          Слід зазначити, що в силу вимог статті 251 КУпАП візуальне спостереження працівником поліції за порушенням не може бути доказом порушення ПДР.
          
          Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

          Таким чином, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, серія ЕАМ №2844145 19.07.2020 р. про застосування до позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень, є протиправною та підлягає скасуванню.
          Доводи апеляційної скарги не спростовує правильність висновків суду першої інстанції.
          Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
          Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
          Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області залишити без задоволення, а  рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 29 вересня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.
          
Головуючий	 	 	Кузьмишин В.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Мацький Є.М.    Сушко О.О.