ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8388/20 Справа № 208/1599/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Похваліта С. М. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.	

                                       ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2020 року                Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого – Куценко Т.Р., 
суддів: Демченко Е.Л., Каратаєвої Л.О.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справиапеляційну скаргу 
                ОСОБА_1 , 

на рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 червня 2020 року по справі за позовом Комунального підприємства Кам`янської міської ради “Тепломережі” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованост за послуги з теплопостачання, - 
ВСТАНОВИЛА: 

КП Кам`янської міської ради “Тепломережі” у березні 2019 року звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованост за послуги з теплопостачання(а.с. 1-3).
В обґрунтування позовних вимог посилалось на те, що відповідач ОСОБА_1 перед позивачем має заборгованість за послуги з централізованого опалення квартири АДРЕСА_1 за період з листопада 2007 по січень 2019 року в розмірі 66 228,68 грн.
Просило суд стягнути з ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 66 228,68 грн. за період листопада 2007 року по січень 2019 рік та судовий збір.
Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 червня 2020 рокузаявлені позовні вимоги КП Кам`янської міської ради “Тепломережі”задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства Кам?янської міської ради «Тепломережі»:
- 38 539 (тридцять вісім тисяч п`ятсот тридцять дев`ять) грн. 48 коп. - суму заборгованості за послуги по теплопостачанню;
- 1117 (одна тисяча сто сімнадцять) грн. 86 копійок - суму судового збору.
Усього: 39 657 (тридцять дев`ять тисяч шістсот п`ятдесят сім) грн. 34 коп.
В іншій частині позову, відмовлено (а.с. 67, 69-70).
Не погоджуючись з вказаним рішенням суд,  ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у їх задоволенні, посилаючись на те, що судом першої інстанції не повно з`ясував фактичні обставини справи, не дослідив та не надав належної оцінки доказам наявним в матеріалах справи, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому розгляду вказаної справи, а також, допустив порушення норм матеріального та процесуального права (а.с. 74-77).
КП Кам`янської міської ради “Тепломережі” скористалось своїм правом передбаченим ст. 360 ЦПК України та подало відзив на апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 червня 2020 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав. 
Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи частково заявлені позовні вимоги суд першої інстанції виходив з їх обгрунтованості у задоволеній частині. В частині стягнення заборгованості за період з листопада 2007 року по березень 2016 року суд відмовив у зв`язку з пропуском позивачем строку загальної позовної давності.
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що не заперечується сторонами.
Отже, між сторонами виникли правовідносини у сфері надання житлово-комунальних послуг, зокрема послуг з централізованого теплопостачання та гарячого водопостачання, що регулюються загальними нормами Цивільного кодексу України, Житловим кодексом України,Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ №630 від 21.07.2005р.
Матеріалами справи підтверджено, що КП Кам`янської міської ради “Тепломережі”, відповідно до «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, надає населенню м. Кам`янське, а також підприємствам, установам і організаціям теплову енергію для потреб опалення, у тому числі й за місцем проживання відповідача.
Відповідач ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_1 значиться зареєстрованою з 2010 року (а.с. 6).
Відповідно до п.п. 24, 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. № 630 – споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води і таке відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.
Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.
Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005 р. № 4, не передбачена можливість відключення: від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води окремої квартири у багатоквартирному будинку, а відключення окремого багатоквартирного будинку за заявою власника (власників) будинку вирішується постійно діючою міжвідомчою комісією, створеною органом місцевою самоврядування або місцевим органом виконавчої влади відповідно до розділу 2 вищезазначеного Порядку.
З наданого суду акту обстеження приміщення від 17.10.2019 року, затвердженого директором КП КМР «Управляюча компанія по обслуговуванню житлового фонду» Щебетовим Т.І., вбачається та перевіркою виявлено, що оглядом встановлено та зі слів сусідів, які знаходились поверхом вище в квартирі АДРЕСА_1 відсутні радіатори з серпня 2016 року по лютий 2019 рік (а.с. 32).
Судом встановлено, що спірні відносини виникли у зв`язку із виконанням послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню суб`єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг, тому до нього мають бути застосовані норми Цивільного кодексу України, Житлового кодексу України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про теплопостачання», Правила надання населенню послуг з водо-теплопостачання та водовідведення та Правила надання населенню послуг централізованого опалення холодної та гарячої води і водовідведення.
Відповідно до розрахунків від 11.02.2019 р. за послуги з централізованого опалення квартири АДРЕСА_1 за період з листопада 2007 по січень 2019 рік позивачем нарахована заборгованість в розмірі 66 228,68 грн. (а.с. 7-8).
Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що відповідач самовільно, без законних на те підстав відключила свою квартиру від мереж централізованого опалення, а оскільки позивач фактично надавав послугу з теплопостачання у будинок, де знаходиться квартира відповідача, а відповідач не оплачувала дану послугу, виникла заборгованість, яка і підлягає стягненню за період з квітня 2016 року по січень 2019 року.
Колегія суддів погоджується із висновком суду і не може погодитись із доводами скаржника, викладеними в апеляційній скарзі.
Відповідно до частин першої-третьої статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Згідно з пунктами 24, 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.
Правила № 630 передбачають, що договір про надання послуг укладається між виконавцем послуг і споживачем.
Відсутність укладеного договору не звільняє споживачів від сплати за фактично надані послуги.
Частиною шостою статті 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач зобов`язаний за власний рахунок ремонтувати та міняти санітарно-технічні прилади і пристрої, обладнання, що вийшли з ладу з його вини; дотримуватися вимог житлового та містобудівного законодавства щодо здійснення ремонту чи реконструкції приміщень або їх частин, не допускати порушення законних прав та інтересів інших учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг; своєчасно проводити підготовку житлового будинку, помешкання (в якому він проживає або належить йому на праві власності) та його технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період.
Рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення повинно бути підтримане всіма власниками (уповноваженими особами власників) приміщень у житловому будинку (пункт 2.1 Наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169 «Про затвердження Змін до Наказу Мінбуду України від 22 листопада 2005 року № 4).
При цьому обов`язково враховуються технічні можливості існуючих мереж газопостачання, водопостачання та електропостачання даного населеного пункту або окремого мікрорайону щодо забезпечення живлення запропонованої власником (власниками) системи теплопостачання (пункт 2.2 Наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169 «Про затвердження Змін до наказу Мінбуду України від 22 листопада 2005 року № 4).
Пунктом 26 Правил № 630 передбачено, що відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.
Згідно з пунктами 2.6, 2.7 Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4, по закінченню робіт складається акт про відключення будинку від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання і в десятиденний термін подається заявником до постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання.
Тобто єдиною законною підставою для відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення є відповідний акт постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води. Інших підстав чинне законодавство не передбачає.
Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169 було внесено зміни, які унеможливлюють відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише щодо будинку в цілому.
Матеріали справи не містять відповідної проектної документації, яка б засвідчувала факт відключення квартири відповідача від мережі централізованого теплопостачання та доказів ненадання послуг з постачання тепла.
Разом з тим, з наданого суду акту обстеження приміщення від 17.10.2019 року, затвердженого директором КП КМР «Управляюча компанія по обслуговуванню житлового фонду» Щебетовим Т.І., вбачається та перевіркою виявлено, що оглядом встановлено та зі слів сусідів, які знаходились поверхом вище в квартирі АДРЕСА_1 відсутні радіатори з серпня 2016 року по лютий 2019 рік (а.с. 32).
Отже суд перевірив та встановив, що матеріали справи не містять доказів звернення відповідача до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про відключення її квартири від мережі теплопостачання.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про теплопостачання» місцева (розподільча) теплова мережа - сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача.
Згідно з пунктом 22 Правил № 630 точками розподілу у багатоквартирному будинку, в яких здійснюється передача послуги централізованого опалення від виконавця споживачеві, є відгалуження від стояків у межах квартири.
Таким чином, позивач виконав свої зобов`язання щодо надання послуг з централізованого опалення, а відповідач, незалежно від споживання цієї послуги або відмови від її споживання, зобов`язаний оплатити надані послуги. У разі наміру споживача не отримувати відповідні послуги він не позбавлений можливості у передбачений законом спосіб провести відключення квартири від мережі теплопостачання. Самовільне відключення від вказаної мережі не є підставою для звільнення від оплати за послуги з теплопостачання.
Викладене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, наведеними у постановах від 11 листопада 2015 року у справах № 6-1192цс15 та № 6-1706цс15 та у постанові Верховного суду у справі № 226/1437/16-ц від 19 серпня 2019 року.
Отже, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимоги позивача.
Відповідно до ст. 257 ЦК України, передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
За ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.
Тому, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно того, що до позовних вимог про стягнення заборгованості за період з листопада 2007 року по березень 2016 року слід застосувати строк позовної давності, який відповідач просила застосувати, оскільки позивачем дійсно пропущено строк загальної позовної давності щодо вказаного періоду. Позивачем не зазначено поважних причин пропуску строку позовної давності, а також не заявлено клопотання про поновлення вказаного строку. 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів у повному обсязі погоджується із висновками суду першої інстанції щодо задоволення заявлених позовних вимог позивача частково, а саме в частині стягнення заборгованості за період з квітня 2016 року по січень 2019 року у сумі 38 539,48 грн.
Доводи апеляційної скарги стосовно того, що позовна заява підписана та подана представником, який не мав на це законного права, колегією суддів не береться до уваги, виходячи з наступного.
Положеннями ч. 3 ст. 58 ЦПК України передбачено, що юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.
Нормами ст. 60 ЦПК України визначено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник.
Повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені довіреністю фізичної або юридичної особи. Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним цифровим підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами (ст. 62 ЦПК України).
Частиною 8 ст. 62 ЦПК України встановлено, що у разі подання представником заяви, скарги, клопотання він додає довіреність або інший документ, що посвідчує його повноваження, якщо в справі немає підтвердження такого повноваження на момент подання відповідної заяви, скарги, клопотання.
Крім того, у відповідності до ч. 2 ст. 60 ЦПК України під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.
Згідно п.п. 1 та 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України малозначними справами є:
1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Як вбачається з матеріалів справи, позов підписаний представником на підставі довіреності, яка була надана до позову, згідно якої позивач в особі генерального директора доручив вказаному представнику представляти інтереси підприємства в тому числі і у судах, а також, підписувати від імені підприємства в тому числі і позов (а.с. 5).
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що представник позивача ОСОБА_2 був наділений всіма правами у відповідності до чинного законодавства щодо підписання позову та подання його до суду.
Інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо наявності підстав для частукового задоволення позову, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції. Крім того, доводи апеляційної скарги були предметом розгляду в суді першої інстанції, яким надана оцінка, а тому додатковому правовому аналізу не підлягають.
Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення – не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.
Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.
керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 червня 2020 року – залишити без змін.        
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:                                                        Т.Р. Куценко 

Судді:                                                                Е.Л. Демченко 

                                                                       Л.О. Каратаєва