Постанова
Іменем України
 
17 грудня 2020 року 
м. Київ
 
справа № 390/271/19-ц
провадження № 61-6742св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 , Соколівська сільська рада Кіровоградського району Кіровоградської області, державний реєстратор Виконавчого комітету Соколівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області Гончар Ганна Павлівна,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадженнякасаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області            від 13 серпня 2019 року у складі судді Гершкул І. М. та постанову Кропивницького апеляційного суду від 26 лютого 2020 року у складі колегії суддів: Дуковського О. Л., Письменного О. А., Чельник О. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів
 
У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , Соколівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області (далі - Соколівська сільська рада), державного реєстратора Виконавчого комітету Соколівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області    Гончар Г. П. (далі - державний реєстратор ВК Соколівської сільської ради            Гончар Г. П.) про скасування рішення органу місцевого самоврядування та реєстрації права власності на земельну ділянку.
 
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що рішенням Соколівської сільської ради ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в приватну власність для ведення особистого селянського господарства, що розташована на АДРЕСА_1 , та 08 лютого 2018 року державним реєстратором ВК Соколівської сільської ради Гончар Г. П. проведено державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо зазначеної ділянки за ОСОБА_2 . Проте вказана земельна ділянка, згідно з рішенням Соколівської сільської ради від 24 жовтня 1994 року № 22 надана їй у користування. Вона протягом тривало часу її використовує, що не враховано при прийнятті рішення про надання земельної ділянки ОСОБА_2 . Вважає, що відповідачі порушили її право на приватизацію вказаної земельної ділянки, яка перебувала тривалий час у її користуванні.
 
Посилаючись на викладене, позивач просила визнати незаконним та скасувати рішення Соколівської сільської ради від 03 серпня 2017 року № 533; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 39684562       від 14 лютого 2018 року на земельну ділянку кадастровий номер 3522587200:02:000:1883.
 
Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 13 серпня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. 
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано суду ні рішення компетентного органу про надання спірної земельної ділянки у користування чи власність, ні державного акта на спірну земельну ділянку, ні матеріали встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), отже, докази, які надано стороною позивача, не підтверджують наявність у ОСОБА_1 будь-яких правових підстав для користування земельною ділянкою щодо якої рішенням Соколівської сільської ради від 03 серпня 2017 року № 533 надано дозвіл ОСОБА_2 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність. Натомість, матеріали справи містять рішення Соколівської сільської ради, яким ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки в приватну власність, відповідний проект землеустрою, який розроблено та погоджено в установленому законом порядку, а також рішення Соколівської сільської ради про затвердження проекту землеустрою та надання у власність земельної ділянки. Будь-які докази, що вказані матеріали не відповідають вимогам чинного законодавства стороною позивача не надано та судом не встановлено. На підставі вказаних документів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведено реєстрацію права власності. Будь-які докази, що свідчать про наявність порушень при проведенні державної реєстрації права власності суду також не надано та судом не встановлено.
 
Постановою Кропивницького апеляційного суду від 26 лютого 2020 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції виходив із того, що права ОСОБА_1 як працівника освіти є похідним правом від прав Соколівської середньої школи, якій надано земельну ділянку в 1992 році. Причому, Соколівська середня школа про порушення своїх прав не заявляє і в цій справі не має будь - якого процесуального статусу. Соколівська середня школа, як юридична особа не реалізувала прав землекористувача, що виникли на підставі рішення Соколівської сільської ради народних депутатів від 27 березня 1992 року № 248, а саме: не виготовила документацію на земельну ділянку, не зареєструвала її та не вжила заходів щодо присвоєння ділянці кадастрового номеру. Судом першої інстанції встановлено факт внесення податкових зборів ОСОБА_1 за користування земельною ділянкою. Але, разом з тим, суд першої інстанції правильно послався на те, що належними та допустимими доказами позивачем не доведено ні розміру (площі) земельної ділянки, ні її периметрів ні географічного розташування на місцевості, оскільки межі загальної земельної ділянки, що надавалися Соколівській середній школі не були визначені, а у Відділі освіти та в архівах Соколівської сільської ради відповідної документації не збереглася.
 
Суддею Кропивницького апеляційного суду Чельник О. І. висловлено окрему думку, згідно з якою оскаржуване позивачем рішення від 25 січня 2018 року № 1015 видано Соколівською сільською радою на підставі саме статті 118 ЗК України. При цьому, вказаною спірною земельною ділянкою на АДРЕСА_1 , наданою у власність ОСОБА_2 , у його користуванні на момент передачі не перебувала, про що не заперечувала ні Соколівська сільська рада, ні сам ОСОБА_2 . Надавши спірну земельну ділянку, яка до цього не перебувала в користуванні ОСОБА_2 , йому у власність, Соколівська сільська рада фактично позбавила позивача права на приватизацію земельної ділянки, яка використовувалась нею понад 27 років.
 
Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги
 
У квітні 2020 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подала до Верховного Судукасаційну скаргу на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 13 серпня 2019 року та постанову Кропивницького апеляційного суду      від 26 лютого 2020 року, в якій просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вказує на те, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах. При винесенні рішення Соколівської сільської ради від 03 серпня 2017 року № 533 «Про надання дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок» по заяві ОСОБА_2 , помилково не враховано законне безперервне 27 річне користування вказаною земельною ділянкою та безпідставно позбавлено позивача цього права. Відповідач добре знав та бачив, що вона обробляла виділену їй в користування земельну ділянку, підживляла землю мінеральними добривами, вносила органічні добрива, орала на зиму.  
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою судді Верховного Суду ОСОБА_4 від 15 вересня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи.
 
У зв`язку зі звільненням у відставку судді ОСОБА_4 на підставі повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа передана судді-доповідачу Ступак О. В.
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідають вимогам статей ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.
 
Обставини встановлені судами 
 
Відповідно до архівного витягу з рішення Соколівської сільської ради народних депутатів «Про надання земельних ділянок для ведення особистого підсобного господарства та індивідуального городництва із земель, які прилягають до присадибної ділянки» від 24 жовтня 1994 року № 22 ОСОБА_1 надано у користування земельну ділянку 0,03 га, а всього 0,28 га. 
 
Згідно з рішенням Соколівської сільської ради від 19 квітня 2018 № 182 ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною площею 0,0700 га, «для індивідуального садівництва», за рахунок категорії земель сільськогосподарського призначення, що перебувають у комунальній власності та розташовані на території села Черняхівка Кіровоградського району Кіровоградської області.
 
Із копій квитанцій на прийом податкових платежів за 2001 та 2004 роки убачається, що ОСОБА_1 сплачувала податок на землю, але будь-які відомості щодо якої саме земельної ділянки сплачувалися податки в квитанціях відсутні.
 
Листами Соколівської сільської ради від 10 квітня 2018 року № 02-41/328 та                від 03 травня 2018 року № 02-41/384 повідомлено про надання дозволу ОСОБА_2 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність, за ОСОБА_1 рахувалась земельна ділянка площею 0,28 га на                   АДРЕСА_2 , яка згідно з рішенням від 19 листопада 2009 року передана у користування ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а також за ОСОБА_1 рахуються дві земельні ділянки: площею 0,12 га на АДРЕСА_3 , призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель; площею 1,95 га для ведення особистого селянського господарства на території сільської ради.
 
На підставі рішення Соколівської сільської ради народних депутатів від 28 лютого 1994 року № 598/25 ОСОБА_1 надана земельна ділянка площею 0,25 га для будівництва житлового будинку і господарських будівель на АДРЕСА_4 , за клопотанням Соколівської сільської школи.
 
Згідно з договором дарування житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом та зареєстрованим 21 листопада 2007 року за № 1-1219, ОСОБА_1 безоплатно передала у власність ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у рівних частинах житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 .
 
Відповідно архівного витягу з рішення Соколівської сільської ради від 19 листопада 2009 року № 1234-а надано ОСОБА_5 та ОСОБА_6 дозвіл на розроблення технічної документації щодо відведення земельної ділянки в приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, згідно з договором дарування, за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 0,25 га.
 
Згідно із поземельною книгою с. Черняхівка, за ОСОБА_1 рахуються земельні ділянки 0,25 га та 1,28 га. 
 
Відповідно погосподарської книги на 2011-2015 роки у ОСОБА_1 наявні земельні ділянки 0,20 га. та 1,72 га.
 
Рішенням Соколівської сільської ради народних депутатів від 27 березня 1992 року   № 248 надано земельні ділянки для городництва робітникам підприємств і зокрема Соколівської середньої школи, площею 6 га. 
 
ОСОБА_1 працювала в Соколівській середній школі з 20 вересня 1990 року по         09 вересня 1991 року на посаді вихователя групи продовженого дня на час декретної відпустки основного працівника, з 09 вересня 1991 року по 25 березня 1993 року на посаді заступника директора школи з виховної роботи, з 25 березня 1993 року по       23 серпня 2005 року на посаді вчителя біології та географії, що підтверджується довідкою КЗ «Соколівське НВО «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів, позашкільний центр» від 24 квітня 2019 року № 51. 
 
Рішенням Соколівської сільської ради від 03 серпня 2017 року № 533 надано         ОСОБА_2 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в приватну власність, загальною площею 0,1800 га, для ведення особистого селянського господарства, за рахунок категорії земель сільськогосподарського призначення, що перебувають у запасі за адресою: територія АДРЕСА_1 .
 
Відповідно до рішення Соколівської сільської ради від 25 січня 2018 року № 1015 затверджено ОСОБА_2 проект землеустрою щодо відведення в приватну власність земельної ділянки 0,1800 га для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земель сільськогосподарського призначення, за адресою: АДРЕСА_1 , а також надано у власність вказану ділянку, кадастровий номер 3522587200:02:000:1883.
 
З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 12 травня 2018 року № 123659486, отримана представником позивача, свідчить, що 08 лютого 2018 року державним реєстратором ВК Соколівської сільської ради Гончар Г. П. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 39684562 від 14 лютого 2018 року, яким зареєстровано за ОСОБА_2 право приватної власності на земельну ділянку, площею 0,18 га, кадастровий номер 3522587200:02:000:1883, для ведення особистого селянського господарства, що розташована на АДРЕСА_1 .
 
Нормативно-правове обґрунтування
 
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
 
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
 
Вирішуючи спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного закономінтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити, чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем. Відсутність права на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин, оскільки лише наявність права обумовлює виникнення у інших осіб відповідного обов`язку перед особою, якій таке право належить, і яка може вимагати виконання такого обов`язку (вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення) від зобов`язаних осіб. Тобто лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, приймає рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.
 
Відповідно до статті 22 ЗК України, у редакції від 13 березня 1992 року, що була чинною на момент прийняття Соколівською сільською радою народних депутатів рішення від 27 березня 1992 року про надання земельної ділянки Соколівській середній школі, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. 
 
Згідно зі статтею 23 ЗК України у тій же редакції, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України. 
 
Статтею 152 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
 
Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про відсутність порушених, оспорюваних чи невизнаних прав позивача, оскільки право власності на землю виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право - державного акта. Позивач як на підставу своїх вимог не надала суду жодного належного та допустимого доказу про те, що вона є власником чи землекористувачем земельної ділянки, наданої ОСОБА_2 на підставі оскаржуваних нею рішень Соколівської сільської ради. 
 
Соколівська середня школа, як юридична особа, якій рішенням Соколівської сільської ради народних депутатів від 27 березня 1992 року № 248 надано земельну ділянку, площею 0,6 га, не реалізувала прав землекористувача, що виникли на підставі вказаного рішення, а саме: не виготовила документацію на земельну ділянку, не зареєструвала її та не вжила заходів щодо присвоєння ділянці кадастрового номеру. Надана Соколівською середньою школою ОСОБА_1 у користування земельна ділянка не наділяє позивача будь-якими правомочностями щодо володіння нею, адже, вимоги закону щодо оформлення права власності чи права користування нею не виконані.
 
ОСОБА_1 не реалізувала право на отримання у власність виділеної земельної ділянки для городництва робітникам Соколівської середньої школи, оскільки землевпорядними організаціями межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) не встановлювалися і державний акт позивачем не отримувався. Межі загальної земельної  ділянки, що надавалися Соколівській середній школі не визначалися, а у Відділі освіти та в архівах Соколівської сільської ради відповідної документації не збереглося.
 
Доводи заявника про те, що Соколівська сільська рада незаконно передала її земельну ділянку ОСОБА_2 , є безпідставними та необґрунтованими, оскільки у справі відсутні документи, що підтверджують право власності чи право користування позивачем земельною ділянкою, яка за площею, конфігурацією та місцем знаходження накладається на земельну ділянку, що належить на праві власності ОСОБА_2 . При цьому, матеріали справи містять рішення Соколівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, яким ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки в приватну власність, відповідний проект землеустрою, який розроблено та погоджено в установленому законом порядку, а також рішення Соколівської сільської ради про затвердження проекту землеустрою та надання у власність земельної ділянки. На підставі вказаних документів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме манно проведено реєстрацію права власності.
 
Інші доводи касаційної скарги ґрунтуються на власному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права і зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника із висновками судів попередніх інстанцій щодо встановлених обставин справи, проте повноваження суду касаційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).
 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваних рішеннях, питання вичерпності висновків судів попередніх інстанцій, Верховний Суд виходить із того, що у справі, що переглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів.
 
Верховний Суд розглянув справу в межах доводів, наведених заявником у касаційній скарзі; враховуючи правомірний правовий результат вирішення спору судами першої та апеляційної інстанцій, підстав вийти за межі розгляду справи судом касаційної інстанції не встановлено.
 
Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, арішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.
 
Керуючись статтями 400, 401, 402, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.
 
Рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 13 серпня   2019 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 26 лютого 2020 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                           О. В. Ступак
 
                                                                                                                             І. Ю. Гулейков
 
                                                                                                                              Г. І. Усик