Ухвала
 
10 грудня 2020 року 
 
м. Київ
 
справа № 753/24005/18
провадження № 61-17497ск20
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Гулейкова І. Ю., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 травня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 , третя особа - Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району міста Києва,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 25 листопада 2020 року подала до Верховного Суду касаційну скаргу на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 травня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 жовтня 2020 року у вищевказаній справі, з пропуском строку на касаційне оскарження.
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначає клопотання про поновлення строків на касаційне оскарження судових рішень, яке обґрунтовано тим, що строк на касаційне оскарження пропущено з поважних причин, оскільки копію повного тексту оскаржуваної постанови апеляційного суду  від 05 жовтня 2020 року заявник отримав засобами поштового зв`язку лише 27 жовтня 2020 року. На підтвердження зазначеного надає копію конверта апеляційного суду про направлення копії оскаржуваної постанови зі штрихкодовим ідентифікатором № 0318630625734.
 
Відповідно до частини першої, другої та третьої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
 
Перевіривши доводи клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на  касаційне оскарження заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 травня 2020 року та постанови Київського апеляційного суду від 05 жовтня 2020 року, додані до касаційної скарги матеріали, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню, оскільки заявник отримав копію оскаржуваної постанови апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року, тому останнім днем касаційного оскарження є 26 листопада 2020 року.
 
Разом з тим, касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду судом та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки така подана без додержання вимог процесуального закону, чинного на момент звернення зі скаргою.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). 
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено підстави касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, зокрема такими підставами є неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права виключно у випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
У випадку оскарження судових рішень на підставі частини четвертої статті 389 ЦПК України з посиланням на частину першу статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини першої статті 411 ЦПК України, який є обов`язковою підставою для скасування судового рішення з його обґрунтуванням.
 
У випадку оскарження судових рішень на підставі частини третьої статті 411  ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини третьої статті 411 ЦПК України, з його обґрунтуванням.
Отже, диспозиція статті 389 ЦПК України вимагає чіткого зазначення підстав касаційного оскарження, натомість зазначені в касаційній скарзі доводи зводяться до формальної незгоди заявника з висновками судів та до переоцінки вказаних обставин. 
Оскільки посилань випадки, передбачені пунктами 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України, касаційна скарга ОСОБА_1 не містить, заявнику пропонується подати до Верховного Суду нову редакцію касаційної скарги, в якій навести конкретні обов`язкові підстави для касаційного оскарження із відповідним обґрунтуванням.
Крім того, касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду судом, оскільки заявником у порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України, не сплачено судовий збір за подання касаційної скарги.
У касаційній скарзі заявник зазначає, що її син - ОСОБА_2 , в інтересах якого подано позов, має право на пільги, встановлені законодавством України для осіб, постраждалих від Чорнобильської катастрофи, на підтвердження чого надає копію посвідчення дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи від 01 лютого 2007 року серія НОМЕР_1 , пред`явник якого має право на пільги і компенсації встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» для дітей, які постраждали від Чорнобильської катастрофи.
Відповідно до пункту 10 частини першої статті 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (далі - Закон України «Про судовий збір») від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - громадяни, віднесені до 1 та 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи.
У статті 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, для встановлення пільг і компенсацій.
Разом із цим, стаття 30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлює пільги та компенсації потерпілим дітям та їх батькам, якими не передбачено пільги щодо сплати судового збору.
Враховуючи наведене, ОСОБА_2 не відноситься до категорії громадян, які звільнені від сплати судового збору на підставі пункту 10 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».
Інших доказів, що підтверджують підстави звільнення  заявника від сплати відповідно до закону, матеріали касаційного провадження не містять, а тому заявнику необхідно сплатити судовий збір за подання касаційної скарги у встановленому порядку і розмірі.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з частиною першою статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
 
Згідно з підпунктами 1 та 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції на момент звернення з позовом), ставка судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено, що з 01 січня 2018 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 1 762,00 грн.
 
Відповідно до підпункту сьомого пункту 1 частини другої статті 4 Закону України Закону України «Про судовий збір», судовий збір за подання касаційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду справляється у розмірі, що становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.
 
З урахуванням зазначеного, за подання касаційної скарги заявнику необхідно сплатити судовий збір у розмірі 1 409,60 грн (1 762,00 грн х 0,4 х 200 %).
 
Судовий збір має бути перераховано або внесено за такими реквізитами: отримувач коштів - УК у Печер. р-ні/Печерс. р-н; код отримувача (за ЄДРПОУ) - 38004897; банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО) - 899998; рахунок отримувача - UA288999980313151207000026007; код класифікації доходів бюджету - 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)»; символ звітності банку - 207.
 
Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату.
 
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Ураховуючи наведене, касаційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням заявникові строку для усунення вищезазначених недоліків.
 
Керуючись статтями 185, 390, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд
 
УХВАЛИВ:
 
Поновити ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , строк на касаційне оскарження заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 травня 2020 року та постанови Київського апеляційного суду від 05 жовтня 2020 року
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 травня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 05 жовтня 2020 року, залишити без руху та надати для усунення зазначених вище недоліків строк до 11 січня 2021 року, але не більше десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
 
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                     І. Ю. Гулейков