ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2020 року
м.Київ
справа № П/811/1027/15
адміністративне провадження № К/9901/30083/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Пасічник С.С.,
суддів: Васильєвої І.А.,  Юрченко В.П., 
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Кіровоградської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 січня 2017 року (суддя Притула К.М.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2017 року (головуючий суддя Чумак С.Ю., судді: Гімон М.М., Юрко І.В.) у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Кіровоградської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування рішення і вимоги (в частині),

В С Т А Н О В И В :

В березні 2015 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - Підприємець, позивач) звернувся до суду з позовом до Кіровоградської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області (яку ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2015 року було замінено правонаступником - Кіровоградською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Кіровоградській області; далі - Інспекція, відповідач) про визнання протиправними, недійсними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 22 вересня 2014 року №Ф-000501701 в частині донарахування Підприємцю недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 9 місяців 2011 року в сумі 22 415,10 грн. та рішення від 22 вересня 2014 року №0005251701 про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно ненарахованого єдиного внеску в частині застосування до Підприємця штрафних санкцій в розмірі 2 909,58 грн.

Обґрунтовуючи позовну заяву, Підприємець зазначав про помилковість висновків акту перевірки про наявність у нього недоїмки зі сплати єдиного внеску за 2011 рік, на підставі яких, в свою чергу, контролюючим органом прийнято оскаржувані вимогу про її сплату та рішення про застосування штрафних санкцій, які підлягають скасуванню в цій частині.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 січня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2017 року, позов задоволено: визнано протиправними та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 22 вересня 2014 року №Ф-000501701 в частині донарахування Підприємцю недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 9 місяців 2011 року в сумі 22 415,10 грн. та рішення від 22 вересня 2014 року №0005251701 про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно ненарахованого єдиного внеску в частині застосування до Підприємця штрафних санкцій в розмірі 2 909,58 грн.

Приймаючи такі рішення, суди, дослідивши обставини справи, прийшли до висновку про відсутність у Підприємця визначеної оскаржуваною вимогою недоїмки зі сплати єдиного внеску за 2011 рік в розмірі 22   415,10 грн. та, як наслідок, безпідставність застосування до нього штрафних санкцій в сумі 2   909,58 грн., оскільки висновки акту перевірки про встановлення такої недоїмки спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Не погоджуючись з прийнятими судами рішеннями, Інспекція звернулась до суду з касаційною скаргою, в якій просила їх скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на обставини, викладені в акті перевірки.

Позивач в письмових запереченнях (відзиві) на касаційну скаргу проти доводів та вимог останньої заперечив, вважаючи їх безпідставними, а рішення судів попередніх інстанцій, які він просив залишити без змін, - обґрунтованими та законними.

В подальшому справа передана до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу VІІ "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Переглянувши судові рішення та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд приходить до наступного висновку.

Судами встановлено, що Підприємець, перебуваючи на загальній системі оподаткування, здійснює оптову торгівлю періодичними засобами масової інформації, а саме: книгами, журналами, газетами вітчизняного виробництва.

В період з 02 вересня 2014 року по 15 вересня 2014 року посадовими особами відповідача проведено документальну планову перевірку позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2013 року та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2013 року, за результатами якої складено акт №716/11-23-17-01/ НОМЕР_1 від 22 вересня 2014 року.

В ході перевірки встановлено порушення:
- пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України (далі - ПК України) - донараховано податок з доходів фізичних осіб на загальну суму 3 324,57 грн., в тому числі за 2012 рік - на суму 1599,78 грн., за 2013 рік - на суму 1724,79 грн.;
- пункту 2 частини 1 статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 року №2464-VI (далі - Закон №2464) - донараховано єдиний соціальний внесок на загальну суму 30 105,95 грн., в тому числі за 2011 рік - 22 415,10 грн., за 2012 рік - 3 700,83 грн., за 2013 рік - 3 990,02 грн.

22 вересня 2014 року Інспекцією складено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-000501701, якою Підприємцю визначено недоїмку зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 30 105,95 грн, з яких за 2011 рік - 22 415,10 грн, за 2012 рік - 3 700,83 грн, за 2013 рік - 3 990,02 грн., а також рішення №0005251701 про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно ненарахованого єдиного внеску, відповідно до якого до Підприємця застосовано штрафні санкції в розмірі 3 931,87 грн.

Не погодившись із прийнятими Інспекцією вимогою та рішенням щодо визначення недоїмки з єдиного внеску за 2011 рік й застосуванням у зв`язку із нею штрафних санкцій Підприємець звернувся до суду з позовом у даній справі.

В частині 2 статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон №2464, згідно з пунктом 2 частини 1 статті 1 якого єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності (пункт 4 частини 1 статті 4 Закону №2464).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону №2464 єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім`ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

За змістом частини 2 статті 9 Закону №2464 обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Частинами 1 - 4 статті 25 Закону №2464 передбачено, що рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами. Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. У разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів. Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 5 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску (пункт 3 частини 1 статті 25 Закону №2464).

Суди попередніх інстанцій встановили, що викладений в акті перевірки №716/11-23-17-01/ НОМЕР_1 від 22 вересня 2014 року висновок про наявність у Підприємця недоїмки зі сплати єдиного внеску за 2011 рік в сумі 22 415,10 грн., який, в свою чергу, став підставою для прийняття оскаржуваних вимоги і рішення (в частині єдиного внеску за 2011 рік), зроблений Інспекцією на підставі акту попередньої документальної перевірки позивача №271/17-1/ НОМЕР_1 від 20 липня 2012 року, яким встановлено заниження чистого доходу за квітень - грудень 2011 року на суму 64 596,83 грн.

Так, за даними декларації про майновий стан і доходи за 9 місяців 2011 року, поданої позивачем 08 лютого 2012 року за №159528, сума валових витрат від здійснення господарської діяльності за період з 01 квітня 2011 року по 31 грудня 2011 року становила 460 305,00 грн., з яких: 442 133,36 грн. - собівартість оплаченого та реалізованого в звітний період товару; 9 371,64 грн. - оренда приміщення; 3 230,00 грн. - вартість послуг по доставці товару; 516,00 грн. - послуги банку; 5 054,00 грн. - єдиний соціальний внесок.

При цьому в акті №271/17-1/ НОМЕР_1 від 20 липня 2012 року вказано, що згідно наданих Підприємцем на перевірку документів (структура валових витрат, книга обліку доходів та витрат, банківські виписки, видані та отримані накладні, акти виконаних робіт) розмір фактично понесених валових витрат за 9 місяців 2011 року, що безпосередньо пов`язані з отриманим валовим доходом, становить 395 708,17 грн.

Як встановлено судами, розбіжність полягає в сумі собівартості оплаченого та реалізованого товару: за висновками податкового органу вона складає 377 536,53 грн., тоді як позивачем задекларовано 442 133,36 грн.

В підтвердження задекларованих витрат за 2011 рік позивачем надавались перевіряючим первинні бухгалтерські документи, а саме: товарні накладні, дані книги обліку доходів, банківські документи, що не заперечувалось відповідачем, як і не ставилась під сумнів реальність господарських операцій Підприємця щодо придбання у 2011 році товарів.

Разом з тим, в акті перевірки чітко не зазначено, щодо реалізації якої саме продукції та в якій кількості, контролюючий орган дійшов висновку про недекларування позивачем отриманого доходу та чим безпосередньо підтверджується факт його отримання, тобто реалізації товару.

Згідно з підпунктом 20.1.2 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право для здійснення функцій, визначених законом, отримувати безоплатно від платників податків, у тому числі благодійних та інших неприбуткових організацій, усіх форм власності у порядку, визначеному законодавством, довідки, копії документів, засвідчені підписом платника або його посадовою особою та скріплені печаткою (за наявності), про фінансово-господарську діяльність, отримані доходи, видатки платників податків та іншу інформацію, пов`язану з обчисленням та сплатою податків, зборів, платежів, про дотримання вимог законодавства, здійснення контролю за яким покладено на контролюючі органи, а також фінансову і статистичну звітність у порядку та на підставах, визначених законом.

Отже, як зазначили суди, з метою об`єктивного підтвердження понесених Підприємцем під час здійснення господарської діяльності у період, що перевірявся, витрат працівники контролюючого органу мали право вимагати від нього в ході перевірки як подання додаткових документів, так і проведення інвентаризації основних фондів і товарно-матеріальних цінностей, чого однак не вчинили.

Крім того, відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Пунктом 177.10 статті 177 ПК України передбачено, що фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

За наслідками розгляду даної справи, суди попередніх інстанцій, перевіривши висновки актів перевірок та дослідивши подані Підприємцем документи, встановили, що відповідачем не виявлено порушення позивачем встановленого порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, в той час як наданими ним первинними документами підтверджується понесення валових витрат в сумі 442 133,36 грн., що, в свою чергу, спростовує висновки перевірки й свідчить про правильність відображених Підприємцем у звітних документах витрат за 2011 рік.

Враховуючи викладене, висновок судів попередніх інстанцій у справі, що розглядається, про наявність правових підстав для визнання протиправними і скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 22 вересня 2014 року №Ф-000501701 в частині донарахування Підприємцю недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 9 місяців 2011 року в сумі 22 415,10 грн. та рішення від 22 вересня 2014 року №0005251701 про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно ненарахованого єдиного внеску в частині застосування до Підприємця штрафних санкцій в розмірі 2 909,58 грн. ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.

Доводи ж касаційної скарги не спростовують мотивів, покладених судами в основу оскаржуваних рішень, й не свідчать про неправильне застосування ними норм матеріального права або ж порушення процесуальних норм, а фактично зводяться лише до переоцінки встановлених судами обставин справи, що, в свою чергу, не відноситься до повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частин 1 та 4 статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 327, 341, 345, 349, 350, 355 КАС України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Кіровоградської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області залишити без задоволення, а постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 січня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21 березня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

Судді	С.С. Пасічник І.А. Васильєва   В.П. Юрченко