ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Клочко К.І.
09 листопада 2020 р.	Справа № 440/4696/19	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді - Мельнікової Л.В.,
суддів -  Бегунца А.О. ,  Рєзнікової С.С. ,
за участю секретаря судового засідання – Білюк Д.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Полтавській області на додаткове рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Полтавській області, Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), -
встановила:
02.12.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просить:
- визнання протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Полтавській області (далі – ГУ ДФС у Полтавській області) про сплату боргу (недоїмки) № Ф-2404-53 від 05.11.2019 року.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 15.01.2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволений частково.
Так, судовим рішенням визнано протиправною та скасовано вимогу ГУ ДПС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) від 05.11.2019 року № Ф-2404-53.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Судом проведений розподіл судових витрат - стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Полтавській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 768,40 грн.
28.01.2020 року позивач звернувся до суду з заявою, в якій просив:
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правову допомогу в розмірі 3.350,00 грн.
Додатковим рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 13.02.2020 року (рішення ухвалено у порядку письмового провадження) заяву ОСОБА_1 задоволено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу у розмірі 3.350,00 грн.
Судове рішення мотивовано тим, що розмір витрат на правничу допомогу, що заявлений позивачем є реальним, обґрунтованим, співрозмірним з предметом спору та підтверджений належними доказами, що містяться у матеріалах справи. При цьому, відповідачами не заявлено клопотання про зменшення розмір витрат на правничу допомогу та не надано обґрунтувань на спростування наявності підстав для стягнення таких витрат.
Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі відповідач ГУ ДПС у Полтавській області посилається на неправильне застосування судом першої інстанції процесуального права, зазначає, що додаткове рішення прийнято з порушенням норм матеріального права при неповному з`ясуванні обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи.
В обґрунтування поданої апеляційної скарги, відповідач ГУ ДПС у Полтавській області вказує, що позивачем не надано договору про надання правової допомоги, а на підтвердження понесених витрат надано лише копію виписки мобільного банкінгу від 28.11.2019 року та акт виконаних робіт від 27.11.2019 року. 
Також, відповідач ГУ ДПС у Полтавській області зазначає, що вартість складання позовної заяви 2.100,00 грн. не є співмірною, адже дана справа не належить до категорій справ зі значною складністю. По даній категорії справ є багато судової практики, а тому кількість витраченого часу (4 години) не можна вважати співмірною. Зміст справи відповідає змісту справ № 440/2641/19 та 440/217/19, а тому представник позивача був вже ознайомлений з матеріалами справи, в якій також був представником позивача.
Крім того, відповідач ГУ ДПС у Полтавській області звернув уваг суду на те, що судове засідання 15.01.2020 року було проведено в режимі відеоконференції, де свої інтереси представляв сам ОСОБА_1 , а не його представник.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити апеляційну скаргу ГУ ДПС у Полтавській області без задоволення, а рішення суду першої інстанції, - без змін.
Також, позивач просив, винести окрему ухвалу, якою направити на перевірку до відповідного територіального відділення правоохоронних органів інформацію про невиконання посадовими особами відповідача законних судових рішень, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, в тому числі законного рішення у даній справі. Зобов`язати відповідача виконати рішення від 15.01.2020 року Полтавського окружного адміністративного суду у справі № 440/4696/19 як таке, що набуло законної сили. 
Позивач звернув увагу суду, що участь/неучасть адвоката у судовому засіданні не являється єдиною підставою для ствердження щодо законності/незаконності вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу, оскільки до правової допомоги, крім представництва в суді, ще відноситься і інші види правової (правничої) допомоги, які визначені КАС України. Тому відсутність адвоката в суді під час відеоконференції 15.01.2020 року лише вплинуло на зменшення витрат на надання правової (правничої) допомоги.
Щодо доводу ГУ ДПС у Полтавській області про відповідність змісту справи № 440/4696/19 іншим справам між позивачем та відповідачем, позивач зазначив, що між ним та відповідачем дійсно було кілька судових справ, однак вказані справи не  були об`єднані судом в одне провадження на підставі ст. 172 КАС України, тому він вважає, що твердження відповідача про наявність однакового змісту в цих справах є безпідставним.
Крім того, позивач зазначив, що відповідач у разі незгоди з розміром судових витрат, на підставі ч.ч 6, 7 ст. 134 КАС України міг подати до суду клопотання про зменшення розміру витрат, які підлягають розподілу між сторонами. 
Також, позивач зазначив, що на дату складання відзиву судові рішення № 440/217/19, № 440/2641/19, № 440/4696/19 не виконані.
За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). 
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а судове рішення на підставі ст. 316 КАС України слід залишити без змін, з наступних підстав.
Відповідно до частин 1, 2   ст. 16 КАС України   учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до   ст. 132 КАС України   судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Частинами 1, 2, 3   ст. 134 КАС України   передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Положення частин першої та другої   статті 134 КАС України   кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.
Згідно з частинами 4, 5   ст. 134 КАС України   для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною 7   ст. 139 КАС України   встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Частиною 9   ст. 139 КАС України   передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При цьому, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста   статті 134 КАС України).
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома   статті 134 КАС України).
Відповідно до   ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"   суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
У пункті 269 Рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).
При цьому, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами   статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".
Крім того, на підтвердження надання правової допомоги необхідно долучати у тому числі розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.
Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.
Наведене узгоджується із правовим висновком, викладеним Верховним Судом у постанові від 01.10.2018 року у справі № 569/17904/17.
Як установлено судовим розглядом, витрати позивача на правову та професійну правничу допомогу підтверджуються наступними документами, наявними в матеріалах справи:
1) копія договору про надання правової допомоги від 28.05.2019 року;
2) копія свідоцтва серії КС № 5432/10 від 08.10.2015 року про право на зайняття адвокатською діяльністю представника ОСОБА_2 ;
3) оригінал ордеру, виданого на ім`я адвоката Крамаренка Є.В. для представництва інтересів позивача у Полтавському окружному адміністративному суді;
4) копія квитанції № 0.0.1536504795.1 від 27.11.2019 року про сплату адвокатських послуг на суму 3.350,00 грн.,  
5) копія акту виконаних робіт (надання послуг)  від 27.11.2019 року за договором про надання професійної правової (правничої) допомоги від 28.05.2020 року, згідно якого:
- вивчення судової практики з питання сплати єдиного внеску у подвійному розмірі, практики Верховного Суду (в т.ч. у зразковій справі), всього 2 години – 1.250,00 грн.;
- підготовка позовної заяви та збір додатків, всього 4 години – 2.100,00 грн.
Колегія суддів відзначає, правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає   Закон України від 05.07.2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»   (далі   Закон № 5076-VI).
Відповідно до п. 4 ч. 1   ст. 1 Закону № 5076-VI   договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно зі   ст. 13 Закону № 5076-VI   адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою.
Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.
Статтею 30 Закону № 5076-VI   передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Колегія суддів враховує, що акт виконаних робіт (надання послуг)  від 27.11.2019 року містять детальний опис робіт, виконаних при надані правничої допомоги позивачу в ході розгляду даної справи, а надані заявником документи, на переконання суду, у своїй сукупності підтверджують факт понесення витрат саме у цій справі.
Варто також вказати, що наведені вище положення   КАС України   покладають обов`язок доведення не співмірності понесених витрат на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. За відсутності клопотання іншої сторони про зменшення таких витрат, суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
В даному випадку відповідачем як суб`єктом владних повноважень не заявлено клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Крім того, суду не було надано жодних доказів та не наведено обставин, які б спростували співмірність розміру судових витрат із обсягом виконаних адвокатом робіт.
За таких обставин, з огляду на підтвердження позивачем фактичного розміру понесених витрат на правничу допомогу, незазначення відповідачем обставин щодо понесення позивачем витрат у меншому розмірі та/або неспівмірності таких витрат, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення заяв позивача щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, які він поніс у зв`язку із розглядом цієї справи.
Крім наведеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання позивача щодо ухвалення окремої ухвали та зобов`язання відповідача виконати рішення Полтавського окружного адміністративного суду у справі № 440/4696/19 від 15.01.2020 року, оскільки зазначені питання вирішуються відповідно до Закону України від 02.06.2016 року № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» та Закону України від 02.06.2016 року № 1403-VIII «Про виконавче провадження». 
Інші доводи апеляційної скарги означених висновків колегії суддів не спростовують.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Згідно п. 1 ч. 1   ст. 315 КАС України   за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ч. 1   ст. 316 КАС України   суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 292, 293, 308, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області залишити без задоволення, а додаткове рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2020 року, - без змін. 
Постанова Другого апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі тридцяти днів, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	Л.В. Мельнікова	
Судді	(підпис)  (підпис) 	А.О. Бегунц    С.С. Рєзнікова   	
          Постанова у повному обсязі складена і підписана 13 листопада 2020 року.