ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2020 р.	Справа № 440/4154/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: Перцової Т.С. ,  Русанової В.Б. ,
за участю: секретаря судового засідання - Губарєвої В.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1  на рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 19.08.2020 року (суддя  по справі № 440/4154/20
за позовом ОСОБА_1        
до Київського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Суми)                         
про визнання дій неправомірними, визнання протиправною та скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:
04 серпня 2020 року ОСОБА_1 (далі також - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Київського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Суми) (далі також - відповідач, Київський ВДВС) про:
- визнання неправомірними дій держаного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Суми) /раніше - Київський відділ державної виконавчої служби м. Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області/ Гречківської Ю.В. щодо винесення постанови у виконавчому провадженні №52182365 від 23.02.2018 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 251588,37 грн;
- визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Суми) /раніше - Київський відділ державної виконавчої служби м. Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області/ Гречківської Ю.В. про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 251588,37 грн у виконавчому провадженні №52182365 від 23.02.2018. 
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 10.08.2020 визнано поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду з позовом до Київського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Суми) про визнання дій неправомірними, визнання протиправною та скасування постанови та поновлено такий строк.  Прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №440/4154/20 за позовом ОСОБА_1 до Київського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Суми) про визнання дій неправомірними, визнання протиправною та скасування постанови. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. 
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його прийняття з порушенням норм матеріального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач посилається на те, що постанова про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № 52182365 винесена безпідставно, оскільки державним виконавцем до отримання від стягувача заяви від 02.10.2017 про закінчення виконавчого провадження виконавчі дії примусового характеру не вчинялися, а ті дії, що вживалися, не призвели до стягнення чи погашення боргу ОСОБА_1 . Позивач зазначає, що спір між стягувачем -  ПАТ "УкрСиббанк", та нею, як боржником, врегульовано в добровільному порядку без втручання державного виконавця. Оскільки на час виникнення спірних правовідносин ст. 27 Закону № 1404-VІІІ передбачала стягнення виконавчого збору від фактично стягнутої суми боргу, позивач вважає, що у державного виконавця були відсутні законодавчо визначені підстави для стягнення з позивача виконавчого збору.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.
Розгляд справи проведено без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Судом встановлено, що заочним рішенням Київського районного суду м. Полтави від 07.06.2016 у справі №552/1697/16-ц позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 (зараз змінено прізвище на ОСОБА_1 ) на користь ПАТ "УкрСиббанк" (рахунок № НОМЕР_1 в АТ «УкрСиббанк», МФО 351005, код 09807750, місцезнаходження м. Харків, просп. Московський, 60) заборгованість за кредитним договором №11375432000 від 24.07.2008 по кредиту та процентам в розмірі 90933,10 доларів США, по пені в розмірі 99018,66 грн; стягнуто з ОСОБА_1 (зараз змінено прізвище на ОСОБА_1 ) на користь ПАТ «УкрСиббанк» понесенні судові витрати в розмірі 37548,22 грн, що учасниками справи не заперечується.   
На підставі вказаного рішення суду, яке набрало законної сили 29.08.2016, Київським районним судом м. Полтави видано виконавчий лист від 29.08.2016 №552/1697/16-ц (а.с. 169-170).
На адресу Київського ВДВС м. Полтава ГТУЮ у Полтавській області надійшла заява стягувача ПАТ «УкрСиббанк» від 06.09.2016 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа Київського районного суду м. Полтави від 29.08.2016 №552/1697/16-ц про стягнення з ОСОБА_1 (змінено прізвище на ОСОБА_1 ) на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором №11375432000 від 24.07.2008 по кредиту та процентам в розмірі 90933,10      доларів США, по пені в розмірі 99018,66 грн (а.с. 86-90).
12.09.2016 державний виконавець Київського ВДВС м. Полтава ГТУЮ у Полтавській області Горбовський В.Ю., керуючись статтями 17, 19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження», виніс постанову про відкриття виконавчого провадження №52182365 з примусового виконання виконавчого листа Київського районного суду м. Полтави від 29.08.2016 №552/1697/16-ц про стягнення з ОСОБА_1 (наразі змінено прізвище на ОСОБА_1 ) на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором №11375432000 від 24.07.2008 по кредиту та процентам в розмірі 90933,10 доларів США, по пені в розмірі 99018,66 грн, якою також надав боржнику строк до 19.09.2016 для добровільного виконання виконавчого документу (а.с. 91).
21.12.2017 державним виконавцем Київського ВДВС м. Полтава ГТУЮ у Полтавській області Шкурупієм О.Ю. у виконавчому провадженні №52182365 винесено постанову про розшук майна боржника (а.с. 130).
Згідно з постановою державного виконавця Київського ВДВС м. Полтава ГТУЮ у Полтавській області Гречківської Ю.В. від 23.02.2018, на підставі заяви стягувача виконавче провадження ВП №52182365 закінчено в порядку, передбаченому пунктом 9 частини першої статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 160-161).
Поряд з цим, постановою державного виконавця Київського ВДВС м. Полтава ГТУЮ у Полтавській області Гречківської Ю.В. від 23.02.2018 у ВП№52182365 стягнуто з боржника ОСОБА_1 виконавчий збір в сумі 251588,37 грн (а.с. 157-158).
Не погодившись із правомірністю винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 23.02.2018 ВП№52182365 у березні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Київського районного суду м. Полтави зі скаргою про визнання неправомірними дії та рішення державного виконавця Київського ВДВС м. Полтава ГТУЮ у Полтавській області Гречківської Ю. В. щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору.
Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 21.03.2018 у справі №552/1697/16-ц у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.
Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 07.05.2018 у справі №552/1697/16-ц апеляційну скаргу задоволено. Ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 21.03.2018 скасовано та постановлено нову ухвалу, якою задоволено скаргу ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця Київського ВДВС м. Полтава ГТУЮ у Полтавській області Гречківської Ю.В. щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору. Визнано неправомірними дії державного виконавця Київського ВДВС м. Полтава ГТУЮ у Полтавській області Гречківської Ю.В. щодо винесення постанови №ВП 52182365 від 23.02.2018 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 251588,37 грн. Скасовано постанову державного виконавця Київського ВДВС м. Полтава ГТУЮ у Полтавській області Гречківської Ю.В. №ВП 52182365 від 23.02.2018 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 251588,37 грн.
Постановою Верховного Суду від 03.06.2020 у справі 552/1697/19 (провадження №61-37389св18) касаційну скаргу Київського ВДВС м. Полтава ГТУЮ у Полтавській області задоволено частково; постанову Апеляційного суду Полтавської області від 07.05.2018 скасовано; провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця Київського ВДВС м. Полтава ГТУЮ у Полтавській області Гречківської Ю.В. щодо винесення постанови у виконавчому провадженні №52182365 від 23.02.2018 про стягнення виконавчого збору закрито з підстав того, що вказаний спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.
Вказане зумовило звернення ОСОБА_1 до Полтавського окружного адміністративного суду з цим позовом.
Приймаючи рішення по відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що примусове виконання судового рішення розпочинається з моменту прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження, якщо інше не передбачено законом. Під час вчинення виконавчих дій виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначається про стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. При цьому, норми статті 27 вказаного Закону містять вичерпний перелік підстав та умови за якими виконавчий збір не стягується, зокрема, визначено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, за умови, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
Таким чином, оскільки рішення суду боржником виконано після відкриття виконавчого провадження № 52182365 та державним виконавцем вчинялись дії, спрямовані на примусове виконання судового рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що винесення постанови про стягнення виконавчого збору відповідає вимогам чинного законодавства. 
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, з таких підстав.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ, в редакції, яка діяла на момент виникнення правовідносин (далі - Закон № 1404-VІІІ).
Згідно з частиною першою статті 1 Закону № 1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
У частині першій статті 5 Закону № 1404-VІІІ зазначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Згідно зі статтею 10 Закону №1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Частиною першою статті 18 Закону № 1404-VІІІ на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до пункту 7 Розділу XIII Прикінцевих та Перехідних положень Закону від 02.06.2016 № 1404-VІІІ, виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.
Згідно з пунктом 9 частини 1 статті 39 Закону № 1404-VІІІ виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом
Відповідно до частини 2 статті 74 Закону № 1404-VІІІ рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Приписами статей 40, 42 Закону № 1404-VІІІ передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору, зокрема частиною 3статті 40 Закону № 1404-VІІІ унормовано, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1 - 4, 6, 7 і 9 частини 1 статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини 1 статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Згідно з частиною 4 статті 42 Закону № 1404-VІІІ на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.
За приписами пунктів 1-6 частини 5 статті 27 Закону № 1404-VIII встановлено, що виконавчий збір не стягується:
1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;
2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;
3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";
4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;
5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;
6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.
Також частиною 9 статті 27 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.
Здійснивши аналіз вищенаведених норм Закону № 1404-VІІІ колегія суддів дійшла висновку, що обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору є: 1) фактичне виконання судового рішення; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень.
За своїм призначенням виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 28 лютого 2019 року у справі №819/1116/17.
Відповідно до пункту 21 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною 1 статті 40 Закону.
При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.
Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.
Отже, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документу стягувача виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відмітку про суму стягнутого виконавчого збору тим самим законодавець підтверджує, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми.
Відтак, за своїм змістом виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови що такі заходи призвели до виконання рішення.
Тобто, підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми.
Приймаючи рішення у справі, суд першої інстанції зазначив, що державним виконавцем в межах виконавчого провадження №52182365 про стягнення грошових коштів з боржника ОСОБА_1 вживалися заходи: - щодо встановлення реєстрації місця проживання боржника та виявлення майна боржника, на яке можливе звернути стягнення /зареєстрованих за боржником земельних ділянок, транспортних засобів, сільськогосподарської та будівельної техніки/ (а.с. 93); - щодо встановлення осіб, зареєстрованих у квартирі боржника АДРЕСА_1 (а.с. 114); - по отриманню відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з метою виявлення нерухомого майна боржника (а.с. 138-143).
Також, виконавцем 21.12.2017 у ВП№52182365 приймалася постанова про розшук майна боржника (а.с. 130).
Разом з тим, судом першої інстанції не було враховано, що майже всі зазначені виконавчі дії вчинялися державним виконавцем після надходження заяви стягувача про закінчення виконавчого провадження № 52182365 від 02.10.2017, яку було отримано відповідачем 09.10.2017 (т. 1 а.с. 117). При цьому, колегія суддів враховує, що державним виконавцем не було забезпечено реального виконання виконавчого листа  №552/1697/16-ц виданого 29.08.2016 шляхом стягнення з ОСОБА_1 суми боргу. 
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що у державного виконавця не було підстав для стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору без реального виконання рішення суду.
При розгляді спірних правовідносин колегія суддів враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі №2540/3203/18, щодо особливостей застосування статей 27 та 40 Закону №1404-VIII на підставі яких була прийнята оскаржена постанова про стягнення виконавчого збору. 
Таким чином висновок суду першої інстанції про те, що виконавчий збір стягується незалежно того чи було здійснено стягнення коштів за виконавчим документом є помилковими, оскільки у разі стягнення виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону № 1404-VІІІ без реального стягнення суми боргу з боржника, створюються умови для стягнення з боржника суми виконавчого збору без реального виконання рішення суду.
Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу.
З огляду на встановлені у справі фактичні обставини, беручи до уваги вищенаведені норми матеріального права, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.
У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права. 
Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Керуючись ч.4 ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст. 242, 243, 250, 272, 287, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.08.2020 року по справі № 440/4154/20  скасувати.
Прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_2 ) до Київського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Суми) (вул. Ватутіна, 29, м. Полтава, Полтавська область, 36039, ідентифікаційний код 34962532) про визнання дій неправомірними, визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити. 
Визнати неправомірними дії держаного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Суми) /раніше - Київський відділ державної виконавчої служби м. Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області/ Гречківської Ю.В. щодо винесення постанови у виконавчому провадженні №52182365 від 23.02.2018 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 251588,37 грн;
Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Суми) /раніше - Київський відділ державної виконавчої служби м. Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області/ Гречківської Ю.В. про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 251588,37 грн у виконавчому провадженні №52182365 від 23.02.2018. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	С.П. Жигилій	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Т.С. Перцова    В.Б. Русанова