ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова
Іменем України
17 листопада 2020 року
м. Харків
Справа № 646/7688/19
Провадження № 22-ц/818/4843/20
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого Хорошевського О.М.
суддів Бурлака І.В., Яцини В.Б., 
за участю секретаря Брулевича В.В.
Учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - прокуратура Харківській області, 
відповідач - Державна казначейська служба України 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 12 серпня 2020 року, постановлене суддею Тесліковою І.І., у цивільній справі  за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Харківської області, Державної казначейської служби України, про компенсацію моральної шкоди,
в с т а н о в и в :
У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом про компенсацію моральної шкоди, спричиненої прийняттям незаконних рішень, дій і протиправною тривалою бездіяльністю під час досудового розслідування кримінального провадження № 42016221080000270 від 24.10.2016 року та просила стягнути з Державного бюджету України через ДКС України моральну шкоду в розмірі 1296000,00 грн., завдану бездіяльністю відповідача прокуратури Харківської області.
В обгрунтування позову зазначено, що 24.10.2016 року за заявою ОСОБА_1 від 23.09.2016 року на виконання ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м.Харкова від 17.10.2016 року внесено відомості до ЄРДР за № 42016221080000270 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2, 3 ст. 365 КК України в діях заступника начальника СВ Жовтневого РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_2 . В рамках вказаного кримінального провадження слідчим неодноразово виносились постанови про його закриття, які були скасовані ухвалами слідчих суддів та про відмову у визнані позивачки потерпілою. Таким чином, на думку  ОСОБА_1 , своїми тривалими неправомірними діями відповідач завдав моральної шкоди, а тому просить суд позов задовольнити, захистити її конституційне право на компенсацію моральної шкоди, заподіяною їй неправомірною тривалою бездіяльністю відповідача при розслідування кримінальної справи, а також стягнути з державного бюджету України компенсацію моральної шкоди.
Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 12 серпня 2020 року позовні вимоги залишені без задоволення.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення як незаконне та необгрунтоване, прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права ст.ст. 23, 1174, 1176 ЦК України, та порушенням норм процесуального права ст.ст. 76-81, 263-264 ЦПК України.
Апеляційна скарга містить доводи які зазначені у позовній заяві. 
До суду апеляційної інстанції відзиви не надходили.
Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що  позивач всупереч свого процесуального обов`язку не надала належних, допустимих та достовірних доказів про спричинення їй моральної шкоди, не довела протиправності у діях (бездіяльності) її заподіювачів, не довела наявності причинного зв`язку між завданою шкодою і протиправними діями (бездіяльністю), суду приходить до висновку про відмову у задоволенні позову за його недоведеністю.
Судова колегія не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
24.10.2016 року прокуратурою Харківської області було внесено відомості до ЄРДР № 42016221080000270 з правовою кваліфікацією ч.3,2 ст.365 КК України, на підставі ухвали Жовтневого районного суду м.Харкова від 17.10.2016 року за скаргою ОСОБА_1 , якою компетентних осіб прокуратури Харківської області зобов`язано внести до ЄРДР відомості за зверненням ОСОБА_1 від 23.09.2016 року щодо незаконних, на думку заявника, дій заступника начальника СВ Жовтневого РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_2 під час проведення досудового розслідування кримінального провадження № 12012220500000466.
04.12.2017 року постановою слідчого в ОВС другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області ОСОБА_3 відмовлено у визнанні ОСОБА_4 потерпілою у кримінальному провадженні № 42016221080000270. Вказана постанова слідчого була скасована ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м.Харкова від 12.04.2018 року.
Постановою слідчого в ОВС другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області Жеваго В.В. від 29.12.2017 року кримінальне провадження № 42016221080000270 закрито на підставі п.2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діях заступника начальника СВ Жовтневого РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській обл. ОСОБА_2 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2,3 ст.365 КК України. Вказана постанова була скасована ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м.Харкова від 14.02.2018 року.
14.06.2018 року постановою слідчого в ОВС другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області Жеваго В.В. відмовлено у визнанні ОСОБА_1 потерпілою у кримінальному провадженні № 42016221080000270.
Постановою слідчого в ОВС другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області Жеваго В.В. від 24.07.2018 року кримінальне провадження № 42016221080000270 закрито на підставі п.2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діях заступника начальника СВ Жовтневого РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській обл. ОСОБА_2 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2,3 ст.365 КК України.
Вищевказана постанова слідчого від 14.06.2018 року про відмову у визнанні потерпілою та від 24.07.2018 року були скасовані ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м.Харкова від 02.11.2018 року.
Заявляючи вимоги до прокуратури Харківській області, Державної казначейської служби України, позивач, керуючись статтями 23, 1174, ст. 1176 ЦК України, як на підставу своїх вимог щодо стягнення моральної шкоди з відповідача, посилається на ухвали слідчих суддів Червонозаводського районного суду м. Харкова, якими задовольнялись її скарги в рамках досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42016221080000270.
Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м харкова від 14.02.2018 року дослідивши матеріали скарги ОСОБА_1 зроблено висновок, що за результатами досудового розслідування, 29.12.2017 року слідчим в особливо важливих справах другого слідчого управління прокуратури Харківської області винесено постанову про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення в діях заступника начальника СВ Жовтневого РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області Манілкіна В.В. таке процесуальне рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки прийняте слідчим без проведення усіх необхідних слідчих дій із дотриманням вимог п.п. 5, 6 ст. 3, ст..ст. 92, 284 КПК Ураїни й не відповідає положенням ч. 5 ст. 110 КПК України та задовольтнив скаргу ОСОБА_1 .
Таким чином, протягом 2016-2020 року вона вимушена була зветравтись до провоохоронюваних органів та суду за захистом своїх прав.
Позивачка неодноразово зверталась із заявами про визнання її потерпілою в кримінальному провадження № 42016221080000270 до прокуратури Харківської області. 
Оскільки у визнанні її потерпілою було неодноразово відмовлено, а кримінальне провадження закривалось ОСОБА_1 була вимушена звертатись до слідчих суддів.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч. 6 цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст. 1173, 1174 цього Кодексу).
Оскільки підставою для відшкодування шкоди позивачу є встановлена преюдиційними судовими рішеннями визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо незаконного закриття кримінального провадження та відмова у визнанні потерпілою, то відсутні спеціальні підстави для застосування ст. 1176 ЦК України.
Таким чином, шкода, завдана позивачу незаконними рішеннями та бездіяльністю посадовими особами органу державної влади (відповідачів) при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України.
Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.
Зазначений висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 25 червня 2018 року, провадження № 61-496св18, від 11 липня 2018 року, провадження № 61-14157св18, від 25 липня 2018 року, провадження № 61-2986св18, що у встановленому законом порядку не спростовується відповідачами.
Згідно із ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 55 Конституції України визначено, що права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Частиною першою вказаної статті визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Отже, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Пунктами 3 та 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Проаналізувавши мотиви прийнятих судами рішень та обставини судових справ, в яких такі рішення були прийняті за результатами розгляду скарг на бездіяльність та рішення уповноважених посадових (службових) осіб прокуратури, суд дійшов висновку, що неодноразове звернення зі скаргами про скасування постанов про закриття кримінального провадження та невизнання потерпілою ОСОБА_1 за її заявами призвело до завдання позивачу моральної шкоди, яка на переконання суду виразилася у тривалих моральних (душевних) стражданнях, що були викликані вимушеними неодноразовими зверненнями позивача до слідчих суддів з метою захисту свого порушеного права.
Таким чином, ухвалою Червонозаводського районного суду м харкова від 14.02.2018 року було встановлено, що процесуальне рішення слідчого прокуратури, а саме закриття кримінального провадження № 42016221080000270 є незаконним та необґрунтованим, проте протягом тривалого часу порушення прав заявника продовжувались.
При цьому, суд відзначає, що в рішенні ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.
Отже, судова колегія звертає увагу, що обставинами, які безумовно вплинули на заподіяння позивачу моральної шкоди, яка полягає у понесених нею моральних (душевних) страждання є: волокіта кримінального провадження, відчуття несправедливості, викликане бездіяльністю органів досудового розслідування та постановленням незаконних рішень, встановлених в порядку здійснення судового контролю, витрати зусиль спрямованих на захист своїх прав і свобод.
Таким чином, наявність моральної шкоди, протиправність бездіяльності заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним рішеннями заподіювача встановлених судами, що встановленому законом порядку не спростовано відповідачами.
При цьому судова колегія бере до уваги доводи представника прокуратури про те, що позивачка оскаржуючи постанови слідчого про закриття провадження у справі, скористалась передбаченим законом правом.
Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Однак, швидке, повне та неупереджене розслідування є одним з завдань кримінального провадження.
Розумність строків розслідування віднесено до засад кримінального провадження п. 25 ч. 1 ст. 7 КПК України.
Представник прокуратури в суді апеляційної інстанції не зміг пояснити з яких підстав не було належним чином проведене досудове розслідування.
Зважаючи на доведеність факту тривалої протиправної бездіяльності посадових осіб відповідачачисельність заяв ОСОБА_1 , що вочевидь демонструє ігнорування її доводів,враховуючи вимоги розумності, добросовісності, виваженості, справедливості, а також встановлення розміру моральної шкоди, судова колегія вважає за доцільне стягнення 15000,00 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди, завданої незаконною бездіяльністю посадових (службових) осіб прокуратури Харківської області.
Судові витрати по сплаті судового збору підлягають вирішенню за правилами ст. 141 ЦПК України.
Оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, оскаржуване рішення підлягає скасуванню згідно приписів п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2,376, 381-384 ЦПК України, суд-
постановив:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 12 серпня 2020 року скасувати.
Стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури у розмірі 15000,00 грн.
Стягнути з Державної казначейської служби України та прокуратури Харківської області на користь держави судові витрати по оплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 142,56 грн. тобто по 71, 28 грн з кожного та за подання апеляційної скарги в розмірі 213,84 грн. тобто по 106,92 грн з кожного.
В іншій частині позовні вимоги залишені без задоволення.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий                                                                              О.М. Хорошевський 

Судді:                                                                                  І.В. Бурлака 

В.Б. Яцина 
Повний текст постанови складено 20.11.2020.