УХВАЛА

15 жовтня 2020 року 
м. Київ
справа № 420/932/19
адміністративне провадження № К/9901/24725/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Дашутіна І.В.,
суддів: Шишова О.О.,  Яковенка М.М., 
перевіривши касаційну скаргу Офісу великих платників податків ДПС на ухвалу П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2020 року у справі №420/932/19 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕДІС УКРАЇНА" до Офісу великих платників податків ДФС та Державної фіскальної служби України про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,-
у с т а н о в и в :
Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕДІС УКРАЇНА" звернулося до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Офісу великих платників податків ДФС та Державної фіскальної служби України про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2019 року задоволено позовні вимоги. 
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2020 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Офісу великих платників податків ДФС на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2019 року.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду апеляційної інстанції Офіс великих платників податків ДПС звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, заявник посилається на те, що апеляційний суд допустив порушення норм процесуального права і, як наслідок, дійшов помилкового висновку про наявність підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження у справі. 
Перевіряючи доводи касаційної скарги на предмет обґрунтованості, Верховний Суд зазначає таке.
Установлено, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від                          08 серпня 2019 року позов задоволено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідачем подано до суду апеляційну скаргу без сплати судового збору.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2019 року вказана апеляційна скарга залишена без руху та надано строк для усунення недоліків поданої апеляційної скарги.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2019 року повернуто апеляційну скаргу.
05 грудня 2019 року відповідачем повторно подано до суду апеляційну скаргу з доказами сплати судового збору, проте з пропуском строків апеляційного оскарження.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2019 року зазначена апеляційна скарга залишена без руху та надано апелянту строк у 10-днів з моменту отримання останньої для усунення недоліків скарги, шляхом подання обґрунтованої заяви про поновлення пропущених строків. У задоволенні клопотання Офісу великих платників податків ДФС про поновлення процесуальних строків - відмовлено.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2020 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Офісу великих платників податків ДФС, оскільки апелянтом не виконано вимог суду та не подано обґрунтованої заяви про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Згідно частини другої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України     встановлює, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Так, за правилами частини третьої статті 298 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.
Суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними (пункт четвертий частини першої статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України).
Статтею 44 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (пункти 6, 7 частини п`ятої цієї статті).
Отже, наведеними нормами чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема, щодо дотримання строку апеляційного оскарження.
Для цього учасник справи як особа, зацікавлена у поданні апеляційної скарги, повинна вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені чинним законодавством.
Окрім цього, пунктом другим частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом віднесено до основних засад (принципів) адміністративного судочинства, зміст якого розкриває стаття 8 цього Кодексу, й визначає, що усі учасники судового процесу є рівними перед законом і судом.
Такі положення наведених правових норм процесуального права знайшли своє відображення і у статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України, частина перша якої вказує, що учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки.
Отже, органи державної влади, маючи однаковий обсяг процесуальних прав та обов`язків поряд з іншими учасниками справи, мають діяти вчасно та в належний спосіб, дотримуватися своїх власних внутрішніх правил та процедур, встановлених в тому числі нормами процесуального закону, не можуть і не повинні отримувати вигоду від їх порушення, уникати або шляхом допущення зайвих затримок та невиправданих зволікань відтерміновувати виконання своїх процесуальних обов`язків.
Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.
Згідно з частиною першою статті 45 Кодексу адміністративного судочинства України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.
Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, по заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у строк встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку оскарження з поважних причин.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд апеляційної інстанції виходив з того, що скаржником у встановлений судом строк обґрунтованого клопотання (заяви) про поновлення строку на апеляційне оскарження не подано. 
Відповідно до вимог пункту 5 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.
Таким чином, подана Офісом великих платників податків ДПС касаційна скарга є необґрунтованою. Правильне застосовування апеляційним судом норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що, в свою чергу, у розумінні частини другої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження у справі.
На підставі викладеного, керуючись статтями 248, 328, 333 Кодексу адміністративного судочинства України,-
у х в а л и в :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою Офісу великих платників податків ДПС на ухвалу П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2020 року у справі №420/932/19 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕДІС УКРАЇНА" до Офісу великих платників податків ДФС та Державної фіскальної служби України про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії.
Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                                           І. В. Дашутін
Судді                                                                                                                О. О. Шишов
                                                                                                                         М. М. Яковенко