УХВАЛА

11 листопада 2020 року 
м. Київ
справа № 640/6916/19
адміністративне провадження № К/9901/25796/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Кашпур О.В., 
суддів - Радишевської О.Р., Уханенка С.А.,
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 травня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 07  вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Верховного Суду України, Верховного Суду, Державної казначейської служби України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, стягнення заборгованості із заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,   
В С Т А Н О В И В:
У квітні  2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Верховного Суду України, Верховного Суду, Державної казначейської служби України, в якому просить суд: визнати протиправними/незаконними та такими, що грубо порушують трудове законодавство дії щодо недопущення позивача до робочого місця, перешкоджанні у виконанні посадових обов`язків, невиплати заробітної плати та інших нарахувань передбачених чинним законодавством про оплату праці, невиконання вимог статті 22 Закону України «Про державну службу»; стягнути з відповідачів на її користь 180  890,24 грн заробітної плати (заборгованість за період з 1 липня 2018 року до 31 березня 2019 року), 6  934,02 грн компенсації втрати частини заробітної плати, у зв`язку із порушенням строків її виплати, 13287,84 грн у відшкодування майнової шкоди та 200000,00 грн у відшкодування моральної шкоди, шляхом стягнення з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України; зобов`язати відповідачів вчинити дії, якими допустити позивача до робочого місця та виконання посадових обов`язків, сплатити (перерахувати) до бюджету податок з доходу та військовий збір (пункт 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України), виконати вимоги статті 22 Закону України «Про державну службу». Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 липня 2020 року.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 травня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
11 липня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про зміну і доповнення позову, в якій просила: визнати протиправними/незаконними та такими, що грубо порушують трудове законодавство дії щодо недопущення її до робочого місця, перешкоджанні у виконанні посадових обов`язків, невиплати заробітної плати та інших нарахувань передбачених чинним законодавством про оплату праці, невиконання вимог статті 22 Закону України «Про державну службу»; стягнути з відповідачів на її користь 180890,24 грн заробітної плати (заборгованість за період з 01 липня 2018 року до 31 березня 2019 року), 6934,02 грн компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати, 13 287,84 грн у відшкодування майнової шкоди та 200000,00 грн у відшкодування моральної шкоди, шляхом стягнення з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України; зобов`язати відповідачів вчинити дії, якими допустити її до робочого місця та виконання посадових обов`язків, сплатити (перерахувати) до бюджету податок з доходу та військовий збір військовий збір (пункт 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України), виконати вимоги статті 22 Закону України «Про державну службу».
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 травня 2020 року, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 вересня 2020 року,  залишено без розгляду заяву ОСОБА_1 про зміну та доповнення позовної заяви від 11 липня 2019 року. 
04 жовтня 2020 року ОСОБА_1 надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 травня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 вересня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення ними норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року  касаційну скаргу залишено без руху, а заявнику надано строк для усунення її недоліків. Недоліки скарги усунуто ОСОБА_1 у строки, встановлені судом.
Аналізуючи доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
За правилами частини другої статті 328 КАС України у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, заміну заходу забезпечення позову, ухвали, зазначені у  пунктах 3,  4,  12,  13,  17,  20  частини першої статті 294 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
Відповідно до частини другої статті 333 КАС України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Залишаючи без розгляду заяву ОСОБА_1 про зміну та доповнення позовної заяви від 11 липня 2019 року, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивачем фактично змінено і предмет, і підстави позову, що не допускається положеннями КАС України.
Так за правилами частини першої статті 47 КАС України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову. Позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
Водночас, предмет позову кореспондує із способами судового захисту права (змістом позову), які визначені у ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому зміна предмета позову означає зміну вимоги, що свідчить про обрання позивачем іншого, на відміну від первісно обраного, способу захисту порушеного права або його доповнення, у межах спірних правовідносин.
Отже, зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - зміну обставин, на яких ґрунтуються вимоги особи, яка звернулася з позовом. Зміна предмету або підстав позову може відбуватися лише у межах спірних правовідносин. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Наслідком розгляду заяви, зміст якої свідчить про одночасну зміну предмета і підстав позову є повернення такої заяви та розгляд раніше заявлених позовних вимог, якщо позивач не відмовляється від позову. При цьому, у таких випадках позивач не позбавлений права звернутися з новим окремим позовом у загальному порядку.
Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду у справі №  826/19197/16.
Водночас, судами встановлено, що на розгляді в Окружному адміністративному суду перебувають ще дві справі № 640/24660/19 та 640/2609/20 за позовом ОСОБА_1 , у яких позивач заявила вимоги ідентичні вимогам, викладеним у заяві про зміну позовних вимог від 11 липня 2019 року.
Так, у справі №640/24660/19 за позовом ОСОБА_1 до ліквідаційної комісії Верховного Суду України, Верховного Суду, за участю третьої особи - Верховного Суду України предметом спору є протиправність/незаконність та визнання такими, що грубо порушують законодавство про захист персональних даних, дії Верховного Суду та «ліквідаційної комісії» Верховного Суду України, зокрема колишнього голови цієї комісії ОСОБА_2 , щодо збирання, використання та зберігання персональних даних ОСОБА_1 з невідомих джерел та без відповідного дозволу, а також визнання протиправними/незаконними та такими, що грубо порушують трудове законодавство дії «ліквідаційної комісії» Верховного Суду України, зокрема колишнього голови цієї комісії ОСОБА_2 щодо видання наказу від 16 липня 2018 року про звільнення ОСОБА_1 у зв`язку з ліквідацією Верховного Суду України, а також визнання протиправним та скасування цього наказу.
Водночас, у іншій справі №640/2609/20 за позовом ОСОБА_1 до Верховного Суду України, Верховного Суду, Державної казначейської служби України предметом спору є визнання протиправними/ незаконними та такими, що грубо порушують трудове законодавство, дії щодо невиплати заробітної плати та інших нарахувань, передбачених чинним законодавством про оплату праці; стягнення з Верховного Суду України та Верховного Суду на користь ОСОБА_1 153  655,09  грн заробітної плати (заборгованість за період з 1 квітня 2019 року до 31 березня 2019 року після утримання податків і обов`язкових платежів); компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати по день ухвалення судом рішення у справі (станом на 31 грудня 2019 року компенсація становить 1  295,43 грн); середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 31 жовтня 2019 року по день ухвалення судом рішення у справі, виходячи з середньоденної заробітної плати у розмірі 1  649,77 грн (станом на день звернення до суду з позовом - 31 січня 2020  року складає 151778,84 грн); а також 100000,00 грн у відшкодування моральної шкоди шляхом списання з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України; зобов`язання Верховного Суду України та Верховний Суд сплатити (перерахувати) до бюджету податок з доходу та військовий збір (п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України).
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.
Враховуючи, що мотиви касаційної скарги зводяться до опису обставин справи у кожній із зазначених судами справ та бездіяльності судів щодо їхнього розгляду і ці справи, на її думку, мали бути об`єднані в одне провадження з ініціативи суду, а обставини, на які посилається заявник в обґрунтування касаційної скарги, свідчать про правильне застосування судом норм матеріального та процесуального права і не викликають сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження у справі.
Таким чином, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 травня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 07  вересня 2020 року необхідно відмовити. 
Керуючись статтями 248, 328, 333 КАС України, Суд
У Х В А Л И В :
1. У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 травня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 07  вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Верховного Суду України, Верховного Суду, Державної казначейської служби України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, стягнення заборгованості із заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати, відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити.
2. Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач:                                                                                 О.В. Кашпур
Судді:                                                                                                    О.Р. Радишевська
                                                                                                    С.А. Уханенко