ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2020 року 
м. Київ
справа №821/1142/18
адміністративне провадження №К/9901/29658/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді Мартинюк Н.М.,
суддів Жука А.В., Мельник-Томенко Ж.М.,

розглянув у порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу №821/1142/18

за позовом ОСОБА_1 
до Військової частини НОМЕР_1 , 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Міністерство оборони України, 
про зобов`язання вчинити дії

за касаційною скаргою ОСОБА_1 
на ухвалу П`ятого апеляційного адміністративного суду від 1 жовтня 2019 року (прийняту у складі: головуючого судді Шеметенко Л.П., суддів Стас Л.В., Турецької І.О.).

І. Історія справи

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Міністерство оборони України, в якому, з урахуванням уточнень, просив зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 : 

- нарахувати і виплатити грошове забезпечення за період з 1 травня 2004 року до 29 січня 2006 року; 

- нарахувати й виплатити одноразову грошову винагороду за підтримання високої бойової готовності військ, зразкове виконання службових обов`язків і бездоганну дисципліну в розмірі двох місячних окладів грошового утримання: за 2004 рік доплата, за 2005 року в повному розмірі; 

- нарахувати і виплатити матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення за 2005 рік; 

- нарахувати і виплатити грошову винагороду за тривалу безперервну військову службу за строк 15 років в розмірі одного окладу грошового утримання; 

- нарахувати і виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань в розмірі місячного окладу грошового утримання за 2005 рік; 

- нарахувати й виплатити індексацію грошового забезпечення; 

- нарахувати і виплатити компенсацію частини доходів у зв`язку з порушенням встановлених строків їх виплати; 

- нарахувати і видати належні предмети речового майна згідно норм забезпечення за період з 1 травня 2004 року до 29 січня 2006 року; 

- нарахувати й видати продовольчий пайок за нормами харчування Збройних Сил України за нормою №2 - льотною з 1 травня 2004 року до 29 січня 2006 року; 

- зарахувати період служби з 1 січня 2004 року до 25 грудня 2005 року за пільговою вислугою років - один місяць служби за два місяці служби: 1 рік 7 місяців 25 днів за 3 роки 3 місяці 20 днів.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2018 року позов задовольнлено частково, суд зобов`язав відповідача:

- нарахувати і виплатити грошове забезпечення за період з 1 травня 2004 року до 29 січня 2006 року;

- нарахувати і виплатити матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення за 2005 рік;

- нарахувати і виплатити грошову винагороду за тривалу безперервну військову службу за строк 15 років в розмірі одного окладу грошового утримання;

- нарахувати і виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань в розмірі місячного окладу грошового утримання за 2005 рік;

- нарахувати й виплатити індексацію грошового забезпечення;

- нарахувати і виплатити компенсацію частини доходів у зв`язку з порушенням встановлених строків їх виплати;

- нарахувати і видати належні ОСОБА_2 предмети речового майна згідно норм забезпечення за період з 1 травня 2004 року до 29 січня 2006 року;

- нарахувати й видати продовольчий пайок за нормами харчування Збройних Сил України за нормою № 2 - льотною з 1 травня 2004 року до 29 січня 2006 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

П`ятий апеляційний адміністративний суд постановою від 14 лютого 2019 року скасував рішення суду першої інстанції і ухвалив нове, яким позов задовольнив частково: 

- стягнув з Військової частини НОМЕР_1 на користь Мартиненка середній заробіток за період з 1 травня 2004 року до 29 січня 2006 року в сумі: 28780,98 грн без утримання податків та інших обов`язкових платежів; 

- зобов`язав відповідача з 30 січня 2006 року нарахувати і виплатити позивачеві компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати ОСОБА_1 донарахованого середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 1 травня 2004 року до 29 січня 2006 року в сумі: 28780,98 грн відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» і Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2010 року №159.

У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

5 серпня 2019 року до П`ятого апеляційного адміністративного суду надійшла заява Військової частини НОМЕР_1 від 16 липня 2019 року про роз`яснення резолютивної частини постанови суду апеляційної інстанції щодо виплати загальної суми коштів ОСОБА_1 .

Разом з тим 18 вересня 2019 року до апеляційного суду надійшла заява відповідача від 16 вересня 2019 року про повернення без розгляду заяви Військової частини НОМЕР_1 про надання роз`яснення постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2019 року у зв`язку з тим, що відповідач уже виконав це судове рішення.

Розглядаючи заяву Військової частини НОМЕР_1 від 16 вересня 2019 року про повернення раніше поданої заяви про роз`яснення, суд апеляційної інстанції ухвалою від 1 жовтня 2019 року заяву про роз`яснення постанови від 14 лютого 2019 року залишив без розгляду.

Вказана ухвала мотивована тим, що оскільки стаття 254 КАС України не регулює дій суду у разі подання особою, яка заявила клопотання про роз`яснення рішення суду, заяви про залишення такого клопотання без розгляду, то необхідно застосувати аналогію процесуального закону щодо наслідків залишення позову без розгляду, що передбачено пунктом 5 частини першої статті 240 КАС України.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу П`ятого апеляційного адміністративного суду від 1 жовтня 2019 року. Скаргу мотивує тим, що суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права, оскільки помилково залишив без розгляду заяву про роз`яснення постанови від 14 лютого 2019 року, встановивши, що її подав позивач, тоді як ОСОБА_1 такої заяви не подавав. Крім того, у касаційній скарзі позивач наводить доводи щодо невиконання відповідачем у повному обсязі постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2019 року, ухваленої по суті спору. 

Відповідач і третя особа відзивів на касаційну скаргу не подали, копію ухвали Верховного Суду від 7 листопада 2019 року про відкриття касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 отримали 20 і 13 листопада 2019 року, відповідно.

Ознайомившись із доводами касаційної скарги, Верховний Суд вважає за необхідне залишити її без задоволення з огляду на таке.

ІІ. Мотиви Верховного Суду

Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року №460-IX, що набрав чинності 8 лютого 2020 року, внесено ряд змін до Кодексу адміністративного судочинства України (далі – «КАС України»), зокрема до Глави 2 «Касаційне провадження» Розділу ІІІ «Перегляд судових рішень».

Разом з тим, пунктом 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 подана до набрання чинності Законом України від 15 січня 2020 року №460-IX, то здійснюючи касаційний перегляд справи Верховний Суд керується положеннями КАС України, які діяли до набрання чинності вказаним Законом, тобто у редакції Кодексу, чинній до 8 лютого 2020 року.

Відповідно до частини першої статті 341 КАС України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги і на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Надаючи оцінку доводам скаржника, Верховний Суд виходить із такого.

ОСОБА_1 вказує, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що саме позивач подав заяву про повернення без розгляду зави щодо роз`яснення постанови від 14 лютого 2019 року, чим і обґрунтовує незаконність оскаржуваної ухвали.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, ухвалою від 19 листопада 2019 року суд апеляційної інстанції з власної ініціативи виправив описки в тексті ухвали від 1 жовтня 2019 року, а саме: в абзацах 7 та 15 її описової частини зазначив, що особою, яка звернулася із заявою про повернення без розгляду заяви про роз`яснення судового рішення є «Військова частина НОМЕР_1 », а не «позивач». Вказана ухвала про виправлення описки в касаційному порядку не оскаржувалася і набрала законної сили 19 листопада 2019 року.

Водночас П`ятий апеляційний адміністративний суд в оскаржуваній ухвалі зазначив, що: «Оскільки статтею 254 КАС України не передбачено дій суду у разі подання особою, яка заявила клопотання про роз`яснення рішення суду, заяви про залишення такого клопотання без розгляду, тому колегія суддів вважає за необхідне застосувати аналогію процесуального закону та застосувати наслідки залишення позову без розгляду, визначені пунктом 5 частини першої статті 240 КАС України».

Тобто, застосовуючи вказану норму процесуального закону, суд апеляційної інстанції в оскаржуваній ухвалі зазначив, що заяву про залишення без розгляду клопотання про роз`яснення судового рішення подала та ж особа, яка просила про роз`яснення. Одночасно будь-яких доводів щодо порушення апеляційним судом норм процесуального права у частині застосування «аналогії закону» скаржник не наводить.

Стосовно доводів ОСОБА_1 про неналежне виконання відповідачем постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2019 року, то суд касаційної інстанції їм оцінку не надає, оскільки вони не стосуються законності оскаржуваної ухвали, якою вирішено процесуальне питання про залишення без розгляду заяви Військової частини НОМЕР_1 про роз`яснення судового рішення. 

Враховуючи наведене, Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги як безпідставні.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Отже, Верховний Суд вважає за необхідне залишити оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції без змін.

З огляду на результат касаційного розгляду, судові витрати у зв`язку з розглядом справи в суді касаційної інстанції не розподіляються.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу П`ятого апеляційного адміністративного суду від 1 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не може бути оскаржена.

……………………………………

……………………………………

……………………………………

Н.М.          Мартинюк
А.В.          Жук
Ж.М.          Мельник-Томенко,
Судді          Верховного Суду