ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1992/20 Справа № 215/1090/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Демиденко Ю. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2020 року                                                                м.Кривий Ріг
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Барильської А.П.,
суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.
секретар судового засідання - Чубіна А.В.
сторони:
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 жовтня 2019 року, яке постановлено суддею Демиденко Ю.Ю. у м. Кривому Розі, повне судове рішення складено 20 жовтня 2019 року,-
ВСТАНОВИВ:
В березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - виконком Тернівської районної у місті ради про визначення місця проживання дитини, припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. 
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що він проживав спільно з відповідачем з березня 2005 по лютий 2013 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_3 , який після припинення спільного проживання проживає з матір`ю, тобто відповідачем по справі за адресою: АДРЕСА_1 . Вказує, що відповідач не працює, не створює для дитини необхідні умови для виховання, належно не забезпечує дитину, не дбає належним чином про здоров`я сина, оскільки спілкуючись з дитиною позивач бачить, що син не доглянутий, постійно має брудний одяг, неохайний вигляд, незважаючи на регулярну виплату аліментів, тому у позивача виникло питання витрачання коштів матір`ю дитини, відповідачем по справі. З`ясувалося, що відповідач ОСОБА_2 аліменти витрачає переважно на купівлю спиртних напоїв та власне дозвілля, що позивачем з`ясовано з роздруківки руху грошових коштів по картковому рахунку в АТ КБ «Приватбанк», на який позивач перераховує аліменти. Позивач ОСОБА_1 звернувся з заявою до служби у справах дітей та рішенням органу опіку відповідач була зобов`язана надавати підтверджуючі документи щодо цільового використання коштів. Крім того в соціальних мережах відповідач викладає світлини, де вона відпочиває зі знайомими, видно що відповідач в присутності дитини вживає спиртні напої, палить, вказана поведінка матері негативно впливає на дитину. Тому просив суд визначити місце проживання сина з ним, тобто позивачем по справі, як батьком, припинити стягнення аліментів на користь відповідача згідно виконавчого листа №2/215/844/15 від 23 червня 2015 року, та стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів її доходу.
Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 жовтня 2019 року відмовлено в задоволені позовних вимог.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповним дослідженням доказів, що містять матеріали справи, просив суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції не було враховано, що відповідачка на момент звернення позивачем до суду ніде не працювала, тобто не мала самостійного доходу, часто вживала спиртні напої, тим більш у присутності дитини, не займалася дитиною, не приділяла належної уваги дитині і взагалі своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
На думку апелянта, суд безпідставно не взяв до уваги, як доказ, копії сторінок з соціальних мереж, фото та висловлювання зі сторінок цих мереж, роздруківку руху грошових коштів по картковому рахунку ПАТ КБ «ПриватБанк» за червень - жовтень 2016 року, оскільки дані докази є достовірними даними нецільового використання відповідачем грошей дитини та її аморальної поведінки та зловживання спиртними напоями.
Зазначає про те, що суд безпідставно взяв до уваги показання свідків зі сторони відповідача та проігнорував пояснення свідків зі сторони позивача.
Звертає увагу суду на те, що судом не в повній мірі враховано, що позивач працює водієм на маршруті, який належить йому особисто і його доходи дозволяють позивачу утримувати його сім`ю, що складає 4 особи, сплачувати аліменти, кожен рік виїжджати зі своєю сім`єю та з сином ОСОБА_4 на відпочинок на море, натомість відповідач жодного разу не возила сина на відпочинок, натомість у відповідачки лише 3-х кімнатна квартира, у квартирі центральне опалення і взимку дуже холодно, так як квартира кутова і знаходиться на 5-му поверсі, син ОСОБА_4 не має окремої кімнати та спить з відповідачкою в одній кімнаті. 
У відзиві на апеляційну скаргу позивача відповідач зазначає про те, що судом першої інстанції була вірно надана оцінка зібраним доказам, які свідчать про те, що вона як матір постійно піклується про дитину, матеріально її забезпечує, бере участь у духовному та фізичному розвитку. Вважає, що суд постановляючи рішення виходив з інтересів дитини, врахував забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, тому вважає, що позивачем не наведено достатніх правових підстав для скасування рішення суду, а доводи є надуманими та неспроможними.
Заслухавши доповідь судді - доповідача, позивача ОСОБА_1 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, відзиву відповідача на апеляційну скаргу позивача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з огляду на наступне.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що з березня 2005 року по лютий 2013 року сторони проживали разом та вели спільне господарство. ІНФОРМАЦІЯ_2 в них народилася спільна дитина - син ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про його народження (том №1 а.с. 13).
Відповідач ОСОБА_2 зареєстрована та мешкає разом з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , донькою ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_4  та своєю матір`ю ОСОБА_6 в АДРЕСА_1 (том №1 а.с. 79-80).
Згідно характеристики від 23 квітня 2018 року виданої ТОВ «Уют-2011», ОСОБА_2 характеризується позитивно (том №1 а.с.80). 
Згідно Наказу №5 про прийняття на роботу від 29 червня 2019 року ОСОБА_2 працює в магазині « Лаванда » на посаді продавця - консультанта з 01 липня 2019 року (том №2 а.с. 32-37).
Згідно акту обстеження умов життя та виховання в сім`ї ОСОБА_2 , складеного 27 червня 2017 службою у справах дітей встановлено, що в помешканні відповідача створені належні умови для життя і виховання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (том №1 а.с. 191).
Позивач ОСОБА_1 з 19 листопада 2015 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 (а.с. 12).
Позивач ОСОБА_1 зареєстрований та мешкає з дружиною  ОСОБА_7 , та доньками  ОСОБА_8 , 2011 року народження та ОСОБА_9 , 2016 року народженняза адресою: АДРЕСА_2 (том №1 а.с. 14-16, 192).
Згідно побутової характеристики від 15 серпня 2017 року, виданої Квартальним комітетом №10 Виконавчого комітету Тернівської районної ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, ОСОБА_1 ОСОБА_2 характеризується позитивно (том №1 а.с. 16).
Згідно характеристики №195 від 13 вересня 2017 року, виданої ПАТ «Північтранс», ОСОБА_1 зарекомендував себе як здібний фахівець свої справи (том №1 а.с. 17).
Згідно довідки про доходи від 29 серпня 2017 року, виданої виданої ПАТ «Північтранс» ОСОБА_1 працює в ПАТ «Північтранс» на посаді водія автотранспортних засобів та за період з лютого 2017 року по липень 2017 року отримав дохід у розмірі 16 000 гривень (том №1 а.с. 26).
Згідно акту обстеження умов життя та виховання в сім`ї ОСОБА_1 , складеного 27 червня 2017 службою у справах дітей встановлено, що в помешканні позивача створені належні умови для життя і виховання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (том №1 а.с. 192).
Висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради від 15 березня 2019 року встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає з матір`ю, у якій наявні всі умови для проживання сина та його гармонійного розвитку. Згідно висновку, комісія дослідивши умови проживання матері ОСОБА_2 встановила, що остання працює, є всі умови для проживання її сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з нею. Органом опіки та піклування дослідивши умови проживання батька ОСОБА_1 також встановлено, що останній працює, є всі умови для проживання його сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з ним. Дитина у розмові з психологом, повідомила, що рівнозначно любить як батька так і мати, перевагу одному з батьків не надав. Враховуючи те, що кожен із батьків створив рівноцінні умови для виховання і нормальної життєдіяльності дитини, однаково турбуються про хлопчика, місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з одним з батьків залишили на розсуд суду (том №2 а.с. 12-15).
Ухвалюючи рішення про відмову позивачу в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем не надано достатніх та переконливих доказів задля задоволення позовних вимог та виключних обставин, при яких неповнолітній має бути розлучений із матір`ю та визначити його місце проживання із батьком.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.
Спір між сторонами виник з приводу визначення місця проживання їх спільної неповнолітньої дитини, після того, як вони стали проживати окремо.
Відповідно до статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.1.1989 року, яка ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.
Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.
Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага й, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) у справі «М . С. проти України» стверджується, що при визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.
Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.
20 листопада 1959 року була прийнята Декларація прав дитини резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН. Декларація визнається універсальним і ефективним механізмом та інструментом захисту прав дитини в світовому масштабі і діє з дати прийняття Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.
Відповідно до принципу 2 Декларації прав дитини, затвердженої резолюцією Генеральної асамблеї ООН 20.11.1959 року, дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надано можливості і сприятливі умови, які дозволяли б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і у соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи і гідності. З цією метою при виданні законів головним міркуванням повинно бути якнайкраще забезпечення інтересів дитини.
У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю
Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), наголосив, що при вирішенні справ цієї категорії основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.
Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Як вбачається з висновку орану опіку та піклування виконкому Тернівської районної у місті ради м. Кривого Рогу від 15 березня 2019 року, встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 проживає з матір`ю, у якій наявні всі умови для проживання сина та його гармонійного розвитку. Згідно висновку, комісія дослідивши умови проживання матері ОСОБА_2 , встановила, що остання працює, є всі умови для проживання її сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з нею. Орган опіки та піклування дослідивши умови проживання батька ОСОБА_1 також встановили, що останній працює, є всі умови для проживання її сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з ним. Дитина, у розмові з психологом повідомила, що рівнозначно любить як батька так і мати, перевагу одному з батьків не надав. Враховуючи те, що кожен із батьків створив рівноцінні умови для виховання і нормальної життєдіяльності дитини, однаково турбуються про хлопчика, місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з одним з батьків залишили на розсуд суду (том №2 а.с.12-115).
В судовому засіданні колегії суддів, за участі педагога ОСОБА_10 , допитаний малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 пояснив, який пояснив, що він любить обох батьків, однак бажає мешкати разом з матір`ю, 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про визначення місця проживання дитини сторін разом з батьком, оскільки мати дитини має постійне місце проживання, місце роботи та джерело існування, вона створила всі умови для проживання, виховання та розвитку дитини, а тому саме ОСОБА_2 , може забезпечити найкращі інтереси сина, та під час бесіди з дитиною колегією суддів встановлено, що він емоційно прив`язаний до матері, дослухається до її думки.
Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги позивача про те, що відповідач на момент звернення позивача до суду ніде не працювала, тобто не мала самостійного доходу, часто вживала спиртні напої, тим більш у присутності дитини, не займалася дитиною, не надавала належної уваги дитині і взагалі своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини, оскільки позивачем відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів на підтвердження зазначених обставин, натомість, як вбачається з матеріалів справи відповідно до копії трудової книжки, позивач ОСОБА_2 на протязі з 2014 року по теперішній час працювала на різних посадах, з 01 липня 2019 року працює в магазині « Лаванда » на посаді продавця - консультанта (том №1 а.с. 91, 218, том №2 а.с. 37-38). Крім того, відповідно до пояснень свідків  ОСОБА_11 ,  ОСОБА_12  і ОСОБА_13 , які були допитані в суді першої інстанції,  ОСОБА_2  приймає активну участь у житті класу, допомагає в проведенні позакласних заходів, ярмарок, нагороджувалася грамотою, дитина завжди доглянута і задоволена, відвідує курси іноземної мови.
Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги позивача про те, що суд безпідставно не взяв до уваги, як доказ, копії сторінок з соціальних мереж, фото та висловлювання зі сторінок цих мереж, роздруківку руху грошових коштів по картковому рахунку ПАТ КБ «ПриватБанк» за червень - жовтень 2016 року, та дані докази є достовірними даними нецільового використання відповідачем грошей дитини та її аморальної поведінки та зловживання спиртними напоями, оскільки позивачем відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів на підтвердження зазначених обставин, натомість, як вбачається з матеріалів відповідно до роздруківки руху коштів по картковому рахунку ПАТ КБ «ПриватБанк» за червень - жовтень 2016 року відповідач здійснювала покупки у магазині «ІНФОРМАЦІЯ_6», однак відповідно до довідки магазину «ІНФОРМАЦІЯ_6» ПП ОСОБА_14 в лікеро - горілчаному відділі магазину « ІНФОРМАЦІЯ_6 » реалізується не тільки алкогольні напої але і товари іншої продовольчої групи (том №1 а.с. 90). Крім того, копії сторінок з соціальних мереж відповідача, фото та висловлювання зі сторінок цих мереж не є переконливими доказами та виключними обставинами, при яких неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 має бути розлучений із матір`ю. 
Не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно взяв до уваги показання свідків зі сторони відповідача, та проігнорував пояснення свідків зі сторони позивача, оскільки як вбачається з матеріалів справи, суд навів у рішенні узагальнені покази кожного свідка і дав їм оцінку, та колегія суддів погоджується із такою оцінкою суду першої інстанції і вважає її правильною, оскільки вони узгоджуються з матеріалами справи.
Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги позивача про те, що судом не в повній мірі враховано, що позивач працює водієм на маршруті, який належить йому особисто, і його доходи дозволяють позивачу утримувати його сім`ю, що складає 4 особи, сплачувати аліменти, кожен рік виїжджати зі своєю сім`єю та з сином ОСОБА_4 на відпочинок на море, натомість відповідач жодного разу не возила сина на відпочинок, у відповідачки лише 3-х кімнатна квартира, у квартирі центральне опалення і взимку дуже холодно, так як квартира кутова і знаходиться на 5-му поверсі, син ОСОБА_4 не має окремої кімнати та спить з відповідачкою в одній кімнаті, оскільки при визначенні місця проживання дитини враховується не тільки матеріальний стан батьків, а насамперед, інтереси самої дитини, що відповідає Конвенції про права дитини. Як вбачається з матеріалів справи, обидва батьки дитини мають місце проживання, місце роботи та джерело існування, батьками створені всі умови для проживання, виховання та розвитку дитини, натомість, відповідно до пояснень неповнолітнього ОСОБА_15 , який як при спілкуванні із представником служби у справах дітей, та в суді апеляційної інстанції наголошував, що із матір`ю йому проживати комфортніше та зручніше, а з батьком він бажає проводити час та спілкування у вихідні дні.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що між батьками, які проживають окремо, виник спір щодо місця проживання неповнолітньої дитини, та вони не обмежені в спілкуванні з нею, при цьому позивач не довів, що проживання сина з матір`ю суперечить якнайкращим інтересам дитини.У зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відсутні правові підстави для припинення стягнення аліментів і про стягнення аліментів з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 на утримання дитини, відповідно до вимог ст.ст.180, 182 СК України.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну правову оцінку.
Судом першої інстанції в судовому рішенні повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги. 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 жовтня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Повний текст постанови складено 05 жовтня 2020 року.

Головуючий:

Судді: