ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"01" жовтня 2020 р.           Справа№ 910/14762/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Скрипки  І.М.
суддів:            Тищенко А.І. 
          Михальської Ю.Б. 
 
при секретарі судового засідання Довбні А.Л.
за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 01.10.2020
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Управ-дом" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.03.2020 (повний текст підписано 31.03.2020)
у справі №910/14762/19 (суддя Бондаренко Г.П.) 
за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Управ-дом"
про стягнення 437 453, 47 грн.
В судовому засіданні 01.10.2020 відповідно до ст.ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.
                                                                             ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2019 Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду міста Києва до Товариства з обмеженою відповідальністю "Управ-дом" про стягнення 437 453, 47 грн.
Позов обґрунтований неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором про постачання природного газу №2346/1718-ТЕ-41 від 20.10.2017, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість за договором, у загальній сумі 437 453, 47 грн., з яких: 314 171, 75 грн. основної заборгованості за поставлений протягом жовтня 2017 до березня 2018 товар, 54300, 47 грн. пені, 20577, 52 грн. 3% річних, 48403, 73 грн. інфляційних втрат.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття
Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.03.2020 у справі №910/14762/19 закрито провадження в частині стягнення 110 908,20 грн. основного боргу, у зв`язку з відсутністю спору між сторонами у відповідній частині.
Позов Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Управ-дом" про стягнення 437453, 47 грн. в іншій частині задоволено частково.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Управ-дом" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 166   294,15 грн. основного боргу, 54   300,47 грн. пені, 20   577,52 грн. 3 % річних, 48   403,73 грн. інфляційних втрат та 4 343, 64 грн. судового збору.
В задоволенні інших позовних вимог щодо стягнення 36 969, 40 грн. основного боргу відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач 24.04.2020 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про відмову в позові.
Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги зводяться до погодженого між сторонами, на думку, відповідача графіку погашення заборгованості, який було укладено на виконання вимог постанови КМУ від 22.03.2017 №187, якою було затверджено Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу.
Апелянт вказує, що 02.10.2018 зазначений графік було подано до АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", який є чинним, а умови графіка регулярно виконуються відповідачем без жодних порушень строків погашення заборгованості, крім того, відповідно до графіку, відповідачу залишилось сплатити дев`ять платежів до повного погашення боргу.
На переконання скаржника, суд помилково відхилив доводи відповідача щодо досягнення між сторонами згоди щодо розстрочення сплати заборгованості з огляду на відсутність в матеріалах справи доказів, із яких би вбачалась згода позивача на поданий йому графік, оскільки в матеріалах справи міститься лист про забезпечення природним газом від 04.09.2018 №26-5624/1.2-18, в якому саме АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" пропонує відповідачу виконати вимоги п. 12 постанови КМУ від 22.03.2017 №187 «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу», та на підставі довідки, наданої АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", для укладення нових договорів з АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" надати АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" погоджений виконавчим органом ради графік погашення заборгованості.
Звертає увагу, що станом на дату подання апеляційної скарги, у зв`язку з проведенням карантинних заходів з метою недопущення поширення коронавірусу COVID-19, відповідно до постанови КМУ від 11.03.2020 №211, комунальні платежі знизились до 50%, що унеможливлює вчасні розрахунки з постачальниками послуг, а примусове стягнення всієї суми боргу та безпідставне нарахування штрафних санкцій може призвести до банкрутства підприємства.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить поновити йому строк на подачу відзиву на апеляційну скаргу, заперечує проти задоволення апеляційної скарги, вказуючи, що графік погашення заборгованості є необхідним виключно для того, щоб АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", не порушуючи приписи постанови КМУ від 22.03.2017 №187 «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу», підтвердило номінацію та здійснила постачання природного газу виробнику теплової енергії на наступний розрахунковий місяць осінньо - зимового опалювального періоду, а посилання відповідача на те, що він сплачує суму основного боргу на підставі графіку погашення заборгованості, а тому в нього відсутня заборгованість, та те, що позивач не правомірно заявив до стягнення всю суму боргу за використаний природній газ та нарахував штрафні санкції, протирічить принципам вказаної постанови КМУ від 22.03.2017 №187.
Вказує, що жодних додаткових угод до договору природного газу про внесення змін до порядку та строків розрахунків у зв`язку з наданням відповідачем графіку погашення заборгованості між сторонами не укладалось.
Звертає увагу, що позивач листом №26-5624/1.2-18 від 04.09.2018 інформував відповідача про те, що наявність графіка погашення заборгованості не змінює порядок розрахунків, установлений між постачальником та виробником теплової енергії у договорах постачання природного газу.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 12.05.2020 апеляційну скаргу відповідача передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.05.2020 поновлено відповідачу строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження, розгляд апеляційної скарги призначено на 09.07.2020.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.06.2020 розгляд справи призначено на 30.07.2020, у зв`язку з виходом суддів Cкрипки І.М., Тищенко А.І., Михальської Ю.Б. у відпустку з 30.06.2020 по 13.07.2020 включно.
30.07.2020 розгляд справи не відбувся, внаслідок виходу з ладу мережевого комутатора, який забезпечує функціонування локальної обчислювальної мережі суду, внаслідок чого була відсутня можливість авторизації користувачів в КП "Діловодство спеціалізованого суду", що підтверджується актом Північного апеляційного господарського суду щодо знеструмлення електромережі суду.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.07.2020 розгляд справи призначено на 01.10.2020.

Явка представників сторін
Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції 01.10.2020 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про відмову в позові.
Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 01.10.2020 заперечував проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції
20.10.2017 між позивачем, як постачальником та відповідачем, як споживачем, був укладений договір № 2346/1718-ТЕ-41 постачання природного газу (далі за текстом - договір), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах договору.
Відповідно до п. 1.2. договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.
Згідно з п. 2.1. договору постачальник передає споживачу з 01.10.2017 до 31.03.2018 (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 252 тис.куб. метрів, в тому числі по місяцях (тис.куб.м): жовтень - 17 тис.куб.м.; листопад - 35 тис.куб.м.; грудень - 50 тис.куб.м (IV кв. 2017 - 102 тис.куб.м); січень - 60 тис.куб.м; лютий - 55 тис.куб.м; березень - 35 тис.куб.м (І кв. 2018 - 150 тис.куб.м).
Постачальник передає споживачеві природний газ у його загальному потоці у разі передачі: природного газу власного видобутку - у пунктах приймання - передачі природного газу від газодобувних підприємств та/або з підземних сховищ до газотранспортної системи; імпортованого природного газу - у пунктах приймання - передачі природного газу на газовимірювальних станціях, які перебувають на кордоні України, та в пунктах приймання - передачі природного газу з підземних сховищ до газотранспортної системи. Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання - передачі (п. 3.1. договору).
Приймання - передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання - передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу (п. 3.7. договору).
В п. 3.10 договору сторони погодили, що споживач підтверджує, що підписаний сторонами акт приймання - передачі газу за розрахунковий місяць означає повне виконання постачальником своїх зобов`язань в частині постачання природного газу за цим договором у відповідному місяці.
Відповідно до п. 5.1. договору ціна (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України) та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за договором, встановлюється Положенням.
Ціна за 1000 куб.м газу на дату укладання договору становить 4 942, 00 грн., крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20 %. Усього до сплати разом з податком на додану вартість - 5 930, 40 грн. (п. 5.2. договору).
Згідно з п. 5.4. договору загальна сума вартості природного газу за договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу.
Оплата за природний газ, відповідно до п. 6.1. договору, здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.
Сторони погодили, що з урахуванням п. 11.3 договору укладання договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" спільних протокольних рішень про організацію розрахунків за природний газ та теплопостачання, не змінює строків та умов розрахунків за договором.
Згідно із пп. 2 п. 6.3. договору, в будь - якому випадку, споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до п. 6.1. договору - в разі коли на поточний рахунок із спеціальним режимом використання споживача надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати використаного природного газу.
Відповідно до п.8.2. договору у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1. договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16, 4 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який обраховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20.
В п. 8.3. договору сторони погодили, що з урахуванням п. 11.3. договору укладання договорів про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання не звільняє споживача від обов`язку сплатити на користь постачальника платежі відповідно до ст. 625 ЦК України, нараховані на всю суму заборгованості за договором.
Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2017 до 31.03.2018 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.
11.01.2018 сторони уклали додаткову угоду № 1 до договору, в якій виклали п. 3.4., абзац 3 п. 6.1., п. 8.2., пп. 4 п. 11.3. договору в новій редакції.
Так, відповідно до п. 8.2. в редакції, викладеній в додатковій угоді № 1, у разі прострочення споживачем оплати згідно п. 6.1. договору, він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.
Згідно зі складеними між сторонами на виконання договору актами, позивачем поставлено відповідачу у період з жовтня 2017 до березня 2018 (включно) природного газу (товару) на загальну суму 1 009 941, 19 грн., зокрема, згідно актів: від 31.10.2017 на суму 24 830, 58 грн., від 30.11.2017 на суму 156 627, 79 грн., від 31.12.2017 на суму 181 440, 59 грн., від 31.01.2018 на суму 221 369, 98 грн., від 28.02.2018 на суму 211 151, 89 грн., від 31.03.2018 на суму 214 520, 36 грн.
Згідно наявних у справі доказів відповідач станом на момент винесення рішення по справі сплатив позивачу за поставлений у період з жовтня 2017 до березня 2018 (включно) газ загалом 843 647, 04 грн., а саме: 27.11.2017 - 24 830, 58 грн., 28.11.2017 - 310, 16 грн. та 45 871, 21 грн., 09.02.2018 - 114 440, 59 грн., 12.02.2018 - 67 000, 00 грн., 27.02.2018 - 71 400, 00 грн., 20.03.2018 - 2 172, 90 грн., 16.05.2018 - 16 344, 18 грн., 18.07.2018 - 60 000, 00 грн., 10.08.2018 - 60 000, 00 грн., 27.08.2018 - 30 000, 00 грн., 02.10.2018 - 18 552, 82 грн., 16.10.2018 - 18 484, 70 грн., 12.11.2018 - 18 484, 70 грн., 18.12.2018 - 18 484, 70 грн., 15.01.2019 - 18 484, 70 грн., 08.02.2019 - 18 484, 70 грн., 18.03.2019 - 18 484, 70 грн., 19.04.2019 - 18 484, 70 грн., 20.05.2019 - 18 484, 70 грн., 20.06.2019 - 18 484, 70 грн., 19.07.2019 - 18 484, 70 грн., 19.08.2019 - 18 484, 70 грн., 18.09.2019 - 18 484, 70 грн., 21.10.2019 - 18 484, 70 грн., 20.11.2019 - 18 484, 70 грн., 19.12.2019 - 18 484, 70 грн., 16.01.2020 - 18 484, 70 грн., 17.02.2020 - 18 484, 70 грн., 06.03.2020 - 18 484, 70 грн.
Згідно пояснень відповідача, станом на 01.09.2018 у нього утворилася заборгованість за спожитий природний газ за договором у сумі 517 571, 57 грн. З метою своєчасного початку опалювального сезону, у відповідності до п. 12 постанови Кабінету Міністрів України від 22.03.2017 № 187 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, відповідач на підставі довідки позивача, склав графік погашення заборгованості, який згідно вищезазначеного положення був погоджений Оболонською районною в місті Києві державною адміністрацією.
Відповідач стверджує, що 02.10.2018 зазначений графік було подано позивачу. Умови відповідного графіка (щомісячна сплата 18 484, 70 грн. в період з жовтня 2018 по грудень 2020 включно) виконуються відповідачем без жодних порушень строків погашення заборгованості. Дотримання відповідачем графіка погашення заборгованості підтверджується матеріалами справи.
Предметом позову у справі є матеріально - правові вимоги позивача до відповідача про стягнення з останнього 314 171, 75 грн. основної заборгованості, 54 300, 47 грн. пені за період прострочення з 26.12.2017 до 25.10.2018, 20 577, 52 грн. 3 % річних за період прострочення з 26.12.2017 до 30.07.2019 та 48 403, 73 грн. інфляційних втрат за період прострочення з 01.01.2018 до 30.06.2019.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно зі ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін виходячи з наступного.
Договір, укладений між сторонами, є договором поставки, а відтак у відповідній частині між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 ЦК України.
Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 ГК України, ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України, і згідно ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Поряд з цим, ст. 712 ЦК України регулює відносини, що виникають із договору поставки. Так, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. 
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.
Статтею 692 ЦК України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивачем у відповідності до вимог чинного законодавства та умов договору поставлено відповідачу в період з жовтня 2017 до березня 2018 товар на загальну суму 1 009  941,19 грн., що підтверджується матеріалами справи, оплата за який в силу положень п. 6.1. договору мала здійснюватися до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.
Враховуючи, що відповідачем поставлений товар був оплачений частково на суму 843647, 04 грн., станом на момент вирішення спору (винесення рішення у справі) заборгованість відповідача перед позивачем складає 166 294, 15 грн. (1 009 941, 19 грн. - 843 647, 04 грн. = 166 294, 15 грн.), а не 314 171 75 грн., як розраховано позивачем, доказів сплати якої, станом на дату винесення оскаржуваного рішення суду, відповідачем не надано.
Позивачем умови договору виконані в повному обсязі, у відповідності до вимог чинного законодавства та умов договору. Відповідачем, в свою чергу, жодних претензій у строки визначені договором, щодо невідповідності поставки умовам договору не заявлялось та доказів іншого суду не надано.
В силу ч. 1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.
Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
В силу ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Доказів на підтвердження сплати заборгованості у розмірі 166 294, 15 грн. відповідачем суду не надано.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що факт наявності боргу у відповідача перед позивачем за договором в сумі 166 294, 15 грн. належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, строк оплати товару, у відповідності до п. 6.1. договору є таким, що настав, а тому позовні вимоги в частині стягнення основного боргу у розмірі 166294, 15 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
При цьому, місцевим господарським судом вірно відхилені доводи відповідача щодо досягнення між сторонами згоди, щодо розстрочення сплати заборгованості, з огляду на положення пп. 2 п. 6.3. договору та відсутності в матеріалах справи доказів, із яких би вбачалася згода позивача на поданий йому графік та доказів, які б підтверджували укладання відповідних змін до договору.
Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.
Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до відкриття провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що провадження у справі в частині стягнення 110 908, 20 грн. підлягає закриттю, у зв`язку зі сплатою відповідачем 110 908, 20 грн. після відкриття провадження у справі, оскільки провадження у даній справі було відкрите 13.11.2019, а основний борг в розмірі 110 908, 20 грн. сплачено відповідачем позивачу в період з 20.11.2019 до 06.03.2020.
Виходячи з положень ст. 610, ч. 1 ст.ст. 612, 611 ЦК України, ч. 2 ст. 193 ГК України, відповідач є порушником зобов`язання, що є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених договором або законом.
Штрафними санкціями у ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняться через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
В п. 8.2. договору сторонами було погоджено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно п. 6.1. договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16, 4 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який обраховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20.
В подальшому п. 8.2. договору був викладений в новій редакції, відповідно до якої: у раз прострочення споживачем оплати згідно п. 6.1. договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15, 3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.
Відповідачем було допущено прострочення строків оплати визначених п. 6.1 договору, оплата поставленого товару здійснена частково, відповідно є підстави для стягнення з відповідача пені за період прострочення визначений позивачем з 26.12.2017 до 25.10.2018 в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені згідно п. 8.2. договору, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 54 300, 47 грн. пені розраховані арифметично вірно та підлягають задоволенню.
Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.   
Оскільки вимоги позивача щодо стягнення з відповідача індексу інфляції нарахованого на суму боргу та 3 % річних ґрунтуються на законі (ч. 2 ст. 625 ЦК України), а відповідач є таким що прострочив виконання грошового зобов`язання, позовні вимоги позивача в частині стягнення 3 % річних за період прострочення з 26.12.2017 до 30.07.2019 та індексу інфляції нарахованого на суму боргу за період прострочення з 01.01.2018 до 30.06.2019 підлягають задоволенню відповідно до наведеного в позовній заяві розрахунку. 
Перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення з відповідача 20 577, 52 грн. 3 % річних та 48 403,73 грн. інфляційних втрат.
Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції представником відповідача долучалися до матеріалів справи платіжні документи, які, на його думку, підтверджують подальше регулярне виконання графіку погашення заборгованості, а саме: копії платіжних доручень №6119 від 22.04.2020 на суму 18484,70 грн., №6228 від 20.05.2020 на суму 18484, 70 грн., №6343 від 17.06.2020 на суму 18484, 70 грн., №6457 від 20.07.2020 на суму 18484, 70 грн., №6698 від 17.09.2020 на суму 18484,70 грн., №6584 від 20.08.2020 на суму 18484, 70 грн., які колегією суддів не беруться до уваги, оскільки вказані оплати мали місце після прийняття оскаржуваного рішення у даній справі (19.03.2020), оскільки сума заборгованості, яка підлягає до стягнення, повинна визначатися саме на момент ухвалення рішення судом першої інстанції. В іншому випадку, а саме, якщо суд апеляційної інстанції у розгляді апеляційної скарги буде враховувати платежі, які здійснені під час апеляційного провадження, за результатом чого ухвалювати відповідне рішення, зазначене буде призводити до безпідставного скасування/зміни рішення суду першої інстанції (з огляду на те, що станом на час ухвалення рішення судом першої інстанції такі оплати були відсутні).

Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного відповідачем в апеляційній скарзі
Апелянт стверджує, що спірна заборгованість була розстрочена згідно з Графіком погашення заборгованості за спожитий природний газ, направленого позиву листом 02.10.2018. Посилаючись на вказаний Графік, складений на виконання п. 12 Положення «Про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.03.2017 №187, відповідач вважає, що у нього відсутня заборгованість перед позивачем.
Колегія суддів відзначає, що відповідно до п. 12 вказаного Положення Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» здійснює постачання природного газу виробнику теплової енергії за умови, зокрема, укладення виробником теплової енергії з ПАК "Нафтогаз України" договору постачання природного газу відповідно до законодавства, відсутності у виробника теплової енергії заборгованості перед НАК Нафтогаз України за використаний природний газ, або відсутності у виробника теплової енергії заборгованості (без урахування штрафних санкцій) перед НАК Нафтогаз України за спожитий до 1 січня 2016 природний газ за всіма укладеними з НАК Нафтогаз України договорами постачання природного газу (купівлі-продажу, про закупівлю, відступлення права вимоги тощо), а також здійснення поточних розрахунків за використаний природний газ, або рівень розрахунків виробника теплової енергії станом на 25 число місяця, що передує місяцю постачання природного газу (без урахування штрафних санкцій), за всіма укладеними з НАК Нафтогаз України договорами постачання природного газу (купівлі-продажу, про закупівлю, відступлення права вимоги тощо) становить не нижче 90 відсотків, надання НАК «Нафтогаз України» та виконання виробником теплової енергії погодженого виконавчим органом ради графіка погашення заборгованості (рівними частинами до 1 січня 2021 з розбивкою за всіма договорами з НАК "Нафтогаз України"), складеного на підставі довідки щодо заборгованості, наданої НАК "Нафтогаз України", а також здійснення поточних розрахунків за використаний природний газ. Наявність графіка погашення заборгованості не змінює порядок розрахунків, установлений між постачальником та виробником теплової енергії у договорах постачання природного газу (купівлі-продажу, про закупівлю, відступлення права вимоги тощо).
Отже, графік погашення заборгованості є необхідним виключно для того, щоб Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» підтвердила номінацію та здійснила постачання природного газу виробнику теплової енергії на наступний опалювальний місяць.
Посилання відповідача на ту обставину, що він сплачує суму основного боргу на підставі графіку погашення заборгованості, а тому у нього відсутня заборгованість, суперечать приписам зазначеного Положення та умовам договору, зокрема п.11.3.1, яким сторони погодили, що усі зміни і доповнення до цього договору оформлюються письмово у формі додаткової угоди про внесення змін до цього договору та підписуються уповноваженими особами.
Проте жодних додаткових угод до договору щодо графіку погашення заборгованості між сторонами не укладалося, що визнається сторонами.
Колегія суддів також бере до уваги аналогічну правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 26.02.2020 у справі №905/755/19, в якій суд зазначив таке: «Відповідно до п. 17 Положення "Про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)", затвердженого постановою КМУ № 758 від 01.10.2015, яке було чинним на момент укладення графіку, обов`язок, передбачений підпунктом 4 пункту 3 цього Положення (обов`язок НАК "Нафтогаз України" постачати природний газ виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії), покладається на НАК "Нафтогаз України" на період до 1 квітня 2017, в тому числі, за такої умови: надання НАК "Нафтогаз України" та виконання виробником теплової енергії погодженого виконавчим органом ради графіка погашення заборгованості (рівними частинами до 1 січня 2021 з розбивкою за всіма договорами з НАК "Нафтогаз України"), складеного на підставі довідки щодо заборгованості, наданої НАК "Нафтогаз України", а також здійснення поточних розрахунків за використаний природний газ. Наявність графіка погашення заборгованості не змінює порядок розрахунків, установлений між постачальником та виробником теплової енергії у договорах постачання природного газу (купівлі-продажу, про закупівлю, відступлення права вимоги тощо). З огляду на наведене, суди дійшли вірного висновку, що наявність графіку, на який посилається відповідач, не змінює умови та порядок розрахунку за договором, констатуючи, що аналогічний припис міститься і у постанові КМУ № 867 від 19.10.2018 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу", яка є чинною на теперішній час».
Інші доводи відповідача не спростовують вірного по суті рішення суду першої інстанції.
При ухваленні рішення місцевим господарським судом надано оцінку як кожному доказу окремо, так і в їх сукупності, вірно встановлено характер спірних правовідносин та в цілому правильно застосовані норми матеріального права, які їх регулюють.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.     
Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.
Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).
За таких обставин решту аргументів відповідача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про закриття провадження у справі у відповідній частині та часткового задоволення позову.
Доводи позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає обґрунтованими з вищевикладених підстав.
Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Управ-дом" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.03.2020 у справі №910/14762/19.
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.
Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-
                                                                              ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Управ-дом" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.03.2020 у справі №910/14762/19 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 19.03.2020 у справі №910/14762/19 залишити без змін.
3. Матеріали справи №910/14762/19 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.
Повний текст постанови підписано 30.11.2020 після виходу членів колегії суддів з відпусток та лікарняних.

Головуючий суддя                                                            І.М. Скрипка 

Судді                                                                                А.І. Тищенко

                                                                                Ю.Б. Михальська