ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 216/6094/18                Головуючий суддя І інстанції Бородіна Н. М.
Провадження № 22-ц/818/4701/20        Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори про відшкодування шкоди
П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2020 року                                                        м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого                                        Яцини В.Б.
суддів колегії                                        Бурлака І.В., Котелевець А.В.,
за участю секретаря судового засідання        Семикрас О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 15 квітня 2020 року, ухвалене у складі судді Бородіної Н.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «МЕГАБАНК» про відшкодування майнових збитків та моральної шкоди,,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «МЕГАБАНК» про відшкодування збитків та моральної шкоди та просив стягнути майнові збитки в сумі 6697070 грн, які складаються із реальних збитків в сумі 5227070 грн та упущеної вигоди в сумі 1470000 грн, а також моральну шкоду в сумі 110000 грн.
Позов мотивовано тим, що 22.03.2013 між ПАТ «МЕГАБАНК» та ОСОБА_1 в забезпечення грошових зобов`язань ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ДНЕСТР» за Генеральним договором на здійснення кредитних операцій № ГД-3-03/2013 та за кредитним договором № 3-03/2013-МК-UAH, був укладений іпотечний договір № 3-03/2013-МК-UAH-З, відповідно до якого позивач передав в іпотеку банку нежитлову будівлю, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку з невиконанням ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ДНЕСТР» зобов`язань по поверненню кредиту за кредитним договором утворилась заборгованість, з метою погашення якої ПАТ «МЕГАБАНК» здійснив продаж предмету іпотеки – нерухомого майна, належного позивачу, за ціною 795 616 грн, грошові кошти від реалізації спрямовані на погашення кредитної заборгованості. 
Зазначає, що відповідачем порушено вимоги статей 35, 38 Закону України «Про іпотеку» та умови іпотечного договору, оскільки позивач не був сповіщений про намір відповідача відчужити предмет іпотеки, а також продаж предмету іпотеки здійснено за договором купівлі-продажу від 29.10.2015 за ціною нижче за звичайну ціну. 
Зауважує, що згідно з висновком експерта з питань судового оціночно-будівельного дослідження № 57-18, ринкова вартість іпотечної нерухомості станом на жовтень 2015 р. складає 5 105 362 грн, станом на 22.10.2018 – становить 6 022 686 грн, а тому позивач вважає, що йому спричинено збитки (реальні збитки), що підлягають відшкодуванню в розмірі 5 227 070,00 грн та збитків у вигляді упущеної вигоди в розмірі 1 470 000,00 грн, яку він міг отримати у разі здавання свого майна в оренду. 
Посилається на те, що внаслідок протиправної поведінки відповідача, йому було заподіяно моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, які позивач зазнав у зв`язку із втратою свого майна яку оцінює у розмірі 110 000грн.
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 15 квітня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати, новим рішенням задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Скаргу обґрунтовано тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, про те що висновок експерта є недопустимим доказом, а мав оцінити висновок експерта з питань судового оціночно-будівельного дослідження №57-18, як письмовий доказ.
Зазначає, що суд першої інстанції не здійснив об`єктивну, повну та всебічну оцінку та дослідження доказів, безпідставно визнавши недопустимість поданого позивачем доказу визначення дійсної ринкової вартості відчуженого предмету іпотеки.
Зауважує, що не надано належно оцінки звіту з незалежної оцінки від 20-22.10.2015 підготовленого суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_2 відповідно до якого ринкова вартість іпотечного майна станом на 20.10.2015 складає 795616 грн без ПДВ.
Безпідставно не прийнято подані позивачем у якості доказів необ`єктивності звіту про незалежну оцінку та не відповідності встановленої вартості предмету іпотеки на момент продажу на підставі проведеної оцінки ринковим цінам на таке майно копію висновку експерта №40-49 щодо визначення ринкової вартості нежитлової будівлі і копію рецензії на звіт з незалежної оцінки адміністративної будівлі від 12.12.2019 року.
У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Мегабанк» просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.
Відзив мотивовано тим, що при зверненні стягнення на предмет іпотеки за договором в рахунок задоволення вимог за договором відповідачем були дотримані та виконані ви вимоги законодавства України, в тому числі щодо встановлення ціни продажу предмету іпотеки.
Договір купівлі-продаж предмету іпотеки є дійсним, спорі щодо визнання його недійсним не виникало.
У наданому позивачем висновку експерта не зазначено, що він підготовлений для подання до суду та що експерт попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, що повністю виключає наданий висновок як доказ та не був взятий до уваги судом першої інстанції.
Зазначає, що оцінка майна, яка встановлена у звіті з незалежної оцінки, не визнана та не визнавалась необ`єктивною. При цьому дана ознака не може встановлюватися шляхом проведення рецензування, а необ`єктивність висновку вартості може бути встановлена лише виключно шляхом визнання оцінки необ`єктивною, а тому всі посилання позивача на зміст рецензії не можуть мати жодних юридичних наслідків для визначення вартості майна.
Зауважує, що 31.01.2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Криворіжгаз» був укладений договір оренди, який 29.10.2015 року було розірвано та підписано акт передачі-приймання нежитлової будівлі до договору оренди нежитлової будівлі від орендаря орендодавцю, тому безпідставними є вимоги позивача про стягнення з відповідача збитків у вигляді упущеної вигоди.
Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, розглянула справу за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, які не з`явилися у судове засідання, що відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджає її розгляду. 
Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України колегія суддів перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
У статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.
Судом першої інстанції встановлено , що 22 березня 2013 року між ПАТ «Мегабанк», в подальшому змінено тип та найменування на АТ «Мегабанк»(що підтверджується статутом) та ТОВ «ТД «Днестр» укладені генеральний договір на здійснення кредитних операцій № ГД-3-03/2013 та кредитний договір № 3-03/2013-МК-ІІАН, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 1 200 000,00 грн на строк до 22 вересня 2014 року зі сплатою 25 % річних, а ТОВ «ТД «Днестр» зобов`язалось повернути кредит і сплатити проценти на умовах, установлених договором згідно з графіком погашення кредиту, зазначеним у додатку кредитного договору.
В забезпечення зобов`язань за генеральним та кредитним договорами між ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_1 був укладений іпотечний договір № 3-03/2013-МК-иАН-3 від 22 березня 2013 року .
Предметом договору іпотеки є споруда, нежитлова будівля, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до відомостей, викладених у Витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 1510914 від 22.03.2013р., виданого Реєстраційною службою Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, номер запису про право власності 93616, опис об`єкта складається з: нежитлова будівля, споруда, а саме адміністративна цегляна, обкладена цементною плиткою будівля А-2 загальною площею 1 110,4 кв.м., захисна споруда И загальною площею 257, 8 кв.м., огорожа 4-9, вимощення І, реєстраційний номер нерухомого майна: 6179212110 (далі - предмет іпотеки) і належить на праві власності ОСОБА_1 .
У зв`язку з невиконанням ТОВ «ТД «Днестр» зобов`язань по поверненню кредиту за кредитним договором утворилась заборгованість, що сторонами не оспорюється.
Банк відповідно до розділу 5 Іпотечного договору та на підставі статті 38 Закону України «Про іпотеку», з метою погашення заборгованості за Генеральним та кредитним договорами, здійснив продаж предмету іпотеки - нежитлову будівлю, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 за ціною 795 616 гривень, кошти від реалізації спрямовані на погашення кредитної заборгованості.
Для продажу іпотечного майна на замовлення банку була проведена його оцінка, суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_2 , про що складений звіт з незалежної оцінки від 20-22.10.2015р. Згідно вказано звіту, ринкова вартість іпотечного майна станом на 20.10.2015р. складає 795616 грн., без ПДВ. При встановлені вартості іпотечного майна, ОСОБА_2 використаний дохідний підхід оцінки. 
За вказаної ціною банком продане іпотечне майно, належне позивачу.
Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що банком при продажу предмету іпотеки шляхом укладення договору купівлі-продажу від 29.10.2015 дотримані вимоги ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» та майно продане за ринковою вартістю, встановленого звітом суб`єкта оціночної вартості.
Відповідно до положень Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінеті Міністрів України № 1440 від 10.03.2003 р., необ`єктивність висновку вартості майна встановлюється лише шляхом визнання оцінки необ`єктивною. Національним стандартом № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», визначено, що необ`єктивна оцінка – оцінка, яка ґрунтується на явно неправдивих вихідних даних, навмисно використаних оцінювачем для надання необ`єктивного висновку про вартість майна.
Доказів визнання оцінки майна, що встановлена у звіті з незалежної оцінки суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_2 , необ`єктивною матеріали справи не містять та позивачем не надано. 
Крім того, суду не надано доказів, що іпотечне майно могло бути придбане за більшу ціну, ніж оцінено суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_2 .
При цьому, суд приходить до висновку, що доводи позивача з посиланням на ст.ст. 22, 1166, 1192 ЦК України щодо завдання йому відповідачем збитків не знайшли свого підтвердження.
Судова колегія погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступних підстав.
Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі, яка її завдала.
Відповідно до ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоду майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Згідно ст. 22 ЦК України: 
1. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
2. Збитками є:
1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);
2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
3. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.
Відповідно до ст..38 Закону України «Про іпотеку» дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотеко держателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотеко держателя, що передбачає право іпотеко держателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь0-якого окремого уповноваження іпотекодавц.
Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотеко держатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.
З матеріалів справи вбачається, що суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_2 була проведена оцінка, згідно з якою ринкова вартість нерухомого майна – предмета іпотеки станом на 2.10.2015 року складала 795616 грн.
Відповідно до п.5.1 Іпотечного договору у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання, а також з інших підстав, передбачених чинним законодавством України, іпотеко держатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку передбаченому чинним законодавством України.
В застереженні про задоволення вимог іпотеко держателя п.5.2.1 Іпотечного договору сторони визначили, що іпоткодержатель має право при звернення стягнення на предмет іпотеки від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особи на підставі договору купівлі-продажу, у порядку встановленому чинним законодавством, для чого отримувати всі необхідні документі в державних органах реєстрації прав на нерухоме майно.
Також, з матеріалів справи вбачається, що 10.03.2015 та 14.04.2015 року банк направляв повідомлення позивачу в порядку ст.38 Закону України «Про іпотеку» за вих..№71-366/15, 71-367/15, 71-257/15 в якому повідомляв про наявність заборгованості, яку необхідно сплатити, та попередження, що у разі незадоволення вимог банку буде звернута на предмет іпотеки, шляхом продажу предмета іпотеки від імені банку будь-які особі на підставі договору купівлі-продажу, за ціною встановленою на підставі оцінки майна, проведеної суб`єктом оціночної діяльності.
Зазначене повідомлення та вимога отримані позивачем 13.03.2015 року та 20.04.2015 року.
Матеріали справи не містять даних про те, що звіт оцінки майна був визнаний необ`єктивним згідно згаданих положень Національного стандарту № 1.
При зверненні стягнення на предмет іпотеки відповідачем були дотримані та виконані вимоги законодавства, в тому числі і щодо встановлення ціни продажу предмета іпотеки. При цьому договір купівлі-продажу предмета іпотеки є чинний і ніким не спростований.
Відповідно до ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами:
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків.
У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:
1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:
1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України: 
1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Наведе свідчить, що висновки суду першої інстанції належним чином вмотивовані, відповідають встановленим судом обставинам справи, які ґрунтуються на наявних у справі доказах, та наведеним нормам цивільного процесуального та матеріального права, і доводами скарги не спростовані.
З огляду на те, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України залишає скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін.
Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Харкова від 15 квітня 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 30 листопада 2020 року.

Головуючий –                                                  В.Б. Яцина

Судді -                                                                  І.В.Бурлака

                                                                        А.В.Котелевець