ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3301/20 Справа № 205/7988/15-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Шавула В. С. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

Категорія 27

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2020 року                                                                 м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді – Петешенкової М.Ю.,
суддів – Деркач Н.М., Пищиди М.М.,
при секретарі - Пивоваровій А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на заочне рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 05 березня 2019 року
у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2015 року ПАТ «Універсал Банк» звернулося до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 06 серпня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_1 укладено генеральний договір про надання кредитних послуг № BL7214, за умовами якого банк надав відповідачу послуги в рамках ліміту, встановленого в базовій валюті, що дорівнює 71 500 доларів США. 
Умови і порядок надання, сума, строк і порядок виконання зобов`язань, розмір і порядок плати за кредитні послуги стосовно кожної кредитної послуги в межах договору № BL7214 оформлювались додатковими угодами в формі окремих індивідуальних угод. Позичальник повинен виконати свої зобов`язання за договором не пізніше 01 серпня 2028 року. 
В цей же день, 06 серпня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № BL7214/КL+, за умовами якої відповідачу встановлено ліміт за кредитною лінією в сумі 56 500 доларів США з кінцевим терміном повернення кредиту не пізніше 31 липня 2009 року та сплатою 16,45 % річних. Крім того, між банком та відповідачем було укладено додаткову угоду № 7835/7214/К-1, за умовами якої банк надав відповідачу кредит в розмірі 15 000 доларів США, а відповідач зобов`язалась повернути кредит у строк до 01 серпня 2018 року зі сплатою 16,45 % річних.
З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, 06 серпня 2008 року між банком та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, за умовами якого іпотекодавці передали в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 , що належить останнім на праві спільної часткової власності.
Через неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань виникла заборгованість, яка станом на 15 вересня 2015 року становить 68 051,24 доларів США, з яких:
- за кредитним договором №BL 7214/KL+ всього 59 017,48 доларів США, в тому числі: 49 701,67 доларів США – заборгованість по сумі кредиту (в т.ч. прострочена заборгованість по сумі кредиту); 5 813,06 доларів США – заборгованість по процентам; 3 502,75 доларів США – пеня;
- за кредитним договором №7835/7214/К-1 всього в сумі 9 033,76 доларів США, в тому числі: 8 142,88 доларів США – заборгованість по сумі кредиту в т.ч. прострочена заборгованість по сумі кредиту); 789,23 доларів США – заборгованість по процентам; 101,65 доларів США – пеня.
ПАТ «Універсал Банк» просив в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за договором № BL 7214 від 06 серпня 2008 року (додаткової угоди № BL7214/KL+ від 06 серпня 2008 року, додаткової угоди №7835/7214/К-1 від 06 серпня 2008 року), що становить 68 051,24 доларів США, звернути стягнення на предмет іпотеки від 06 серпня 2008 року, посвідченого нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Панченко О.В. за реєстровим №5721, квартиру АДРЕСА_1 . Стягнути солідарно із відповідачів судові витрати у справі.
Заочним рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 05 березня 2019 року позовні вимоги ПАТ «Універсал Банк» - задоволено.
В рахунок погашення заборгованості перед ПАТ «Універсал Банк» за договором № BL 7214 від 06 серпня 2008 року (додаткової угоди № BL7214/KL+ від 06 серпня 2008 року, додаткової угоди №7835/7214/К-1 від 06 серпня 2008 року), що становить 68 051,24 доларів США, звернуто стягнення на нерухоме майно, яке є предметом договору іпотеки, укладеного 06 серпня 2008 року між банком та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та посвідченого привітним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Панченко О.В. за реєстровим номером 5721, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , та складається із: 1 – коридор, 2 – ванна, 3 – туалет, 4,5 – житлові, 6 – кухня, 7 – житлова, 8 – кладова, І,ІІ – балкони.
Рішення суду мотивовано тим, що відповідач належним чином не виконав узятих на себе зобов`язань, не сплатив заборгованість за кредитним договором, у зв`язку із чим іпотекодержателю завдані збитків та змінено обсяг його прав. Враховуючи, що можливість звернення стягнення на майно сторони за цим позовом погодили під час укладення кредитного та іпотечного договорів, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ПАТ «Універсал Банк». 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить заочне рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
Відповідач мотивує апеляційну скаргу так: суд першої інстанції дійшов хибних висновків, оскільки не перевірив наявність у позивача оригіналів первинних бухгалтерських документів, що додані до позовної заяви, зокрема виписки по рахунку та касові документи на видачу готівкових кредитних коштів. Розрахунок заборгованості містить неточності, оскільки в ньому не були враховані здійснені позичальником платежі в період з 06 серпня 2008 року по 05 березня 2019 року. Суд не врахував, що позивачем пропущено строк позовної давності по пені та здійснив незаконне нарахування в доларах США. Позивач не мав підстав звертати стягнення на предмет іпотеки, оскільки відсутні належні та допустимі докази отримання відповідачем вимог про усунення порушень. Судом не визначено спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки та не встановлено початкову ціну реалізації предмета іпотеки. 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив до Дніпровського апеляційного суду.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду - скасувати, виходячи з наступного. 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обгрунтованості та доведеності позовних вимог. Вважав, що внаслідок невиконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором виникла заборгованість, а тому позивач має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки. 
Проте повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції не можливо.
Судом встановлено, що 06 серпня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк») та ОСОБА_1 укладено генеральний договір про надання кредитних послуг № BL 7214 (а.с.23-30), за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику кредитні послуги у валютах, вказаних у цьому договорі, в рамках ліміту встановленого в базовій валюті, що дорівнює 71 500 доларів США, строком повернення не пізніше 01 серпня 2028 року, зі сплатою процентів за користування визначеною в додаткових угодах до договору.
Додатковою угодою № BL 7214/KL+ до генерального договору про надання кредитних послуг №BL 7214 від 06 серпня 2008 року, укладеною між сторонами у справі, банк зобов`язався встановити ліміт позичальнику за кредитною лінією в сумі 56 500,00 доларів США, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати та повернути банку кредитні кошти не пізніше 31 липня 2009 року, та сплатити плату за користування кредитною лінією в розмірі 16,45% річних (а.с.32-33).
06 серпня 2008 року між банком та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду №7835/7214/К-1 до генерального договору про надання кредитних послуг №BL 7214 від 06 серпня 2008 року (а.с.35-36), за умовами якої банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти в сумі 15 000 доларів США, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти та сплатити плату за користування кредитною лінією в розмірі 16,45% річних.
З метою забезпечення виконання зобов`язань, 06 серпня 2008 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 укладено договір іпотеки /нерухомого майна - квартири/, відповідно до умов якого в забезпечення виконання зобов`язань за генеральним договором про надання кредитних послуг №BL 7214 від 06 серпня 2008 року, іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 . 
Вказане нерухоме майно, що є предметом іпотеки належить відповідачам на підставі свідоцтва про право власності від 24 червня 2008 року, видане Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради. Загальна вартість предмету іпотеки складає 534 911 грн. (а.с. 61-63). 
Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав належним чином, кредит надав. У свою чергу відповідач ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання позичальника не виконала, допустила прострочення повернення кредитних коштів, внаслідок чого станом на 15 вересня 2015 року виникла заборгованість в розмірі 68 051,24 доларів США.
Відповідно до пункту 2.1.1. укладного договору іпотеки, у разі невиконання або неналежного виконання боржником зобов`язань за будь-яким з вищевказаних основного договору, що обумовлюють основне зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами.
Відповідно до статей 12, 33 Закону України «Про іпотеку» одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки.
Закон України «Про іпотеку» визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина третя статті 33 Закону): судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).
Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 Закону): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону.
Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 39 Закону); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону).
Звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, можливе лише за умови, що сторони договору іпотеки не передбачили цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, яке прирівнюється до такого договору за юридичними наслідками. Якщо ж сторони договору іпотеки передбачили такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, є неналежним способом захисту.
Частина друга статті 36 Закону, яка встановлює, що визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки, означає, що у разі, якщо у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили обидва, вказані у частині третій статті 36 Закону, способи задоволення вимог іпотекодержателя (статті 37, 38 Закону), то їх наявність не перешкоджає іпотекодержателю застосувати: 1) судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом задоволення вимог іпотекодержателя у спосіб реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах; 2) позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса.
За змістом припису частини другої статті 35 Закону України «Про іпотеку» визначена у частині першій цієї статті процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору (яка передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору) не є перешкодою для реалізації іпотекодержателем права звернутись у будь-який час за захистом його порушених прав до суду з вимогами: 1) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб його реалізації шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41 зазначеного закону) - незалежно від того, які способи задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили у відповідному договорі (в іпотечному застереженні); 2) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб продажу предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 зазначеного закону) - якщо у відповідному договорі (в іпотечному застереженні) сторони цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя, встановлений статтею 38 Закону України «Про іпотеку», не передбачили.
Наведені вище висновки відповідають висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду 29 травня 2019 року в справі № 310/11024/15-ц, провадження № 14-112цс19.
Пунктами 4.2, 4.3 укладеного між сторонами договору іпотеки, передбачено звернення стягнення на підставах: рішення суду; або виконавчого напису нотаріуса; або застереження про задоволення вимог іпотекодержателя; або за договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя. 
У випадках порушення іпотекодавцем зобов`язаннь за цим договором або боржником будь-якого основного зобов`язання, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцям або боржнику повідомлення, оформлене відповідно до вимог Закону України “Про іпотеку”. 
В повідомленні зазначається, який із способів задоволення вимог іпотекодержавтеля, що передбачені Законом України “Про іпотеку”, застосовується іпотекодержателем для задоволення своїх вимог. Недотримання цих правил, є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися до суду з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов язання відповідно до частини 2 статті 35 цього Закону. 
Пунктом 4.5 вищевказаного договору іпотеки передбачено, що звернення стягнення за рішенням суду здійснюється відповідно до Закону України «Про іпотеку».
Разом з тим, порядок реалізація предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 Закону України “Про іпотеку”, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.   
З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про відсутність підстав для задоволення позову є обгрунтованими. 
На думку колегії суддів, позивач обрав неналежний спосіб захисту його прав іпотекодержателя, а суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, зокрема статті 36, 37, 38, 39 Закону України “Про іпотеку” та безпідставно задовольнив позовну вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки, встановивши, що сторони передбачили у договорі іпотеки застереження, згідно з яким позивач має можливість самостійно звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу третій особі. 
Інші доводи апеляційної скарги про порушення норм матеріального права, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, з тих підстав, що предметом розгляду позивач обрав неналежний спосіб захисту. 
Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Згідно із ч. 5 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Отже, з позивача підлягають стягненню на користь скаржника судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 12 035,49 грн.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, за правилами статті 141 ЦПК України покладаються на позивача.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Заочне рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 05 березня 2019 року — скасувати.
У задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки — відмовити.
Стягнути з публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 12 035,49 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: Н.М. Деркач

М.М. Пищида