КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

_______________________________________
Справа  №358/608/19
Апеляційне провадження
 № 22-ц/824/10637/2020                                                                                                                                                               
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
1 грудня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:                         
                                                           судді-доповідача                Рейнарт І.М. 
                                               суддів                                  Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.
                                               при секретарі                      Коліснику В.С.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області на рішення Богуславського районного суду Київської області від 1 червня 2019 року (суддя Тітов М.Б.) у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області про встановлення факту постійного проживання на території України,
 
 встановила:
 
у квітні 2019р. заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.
Мотивуючи вимоги зазначав, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в Азербайджанській Радянській Соціалістичній Республіці та на час досягнення повноліття проживав у Азербайджані, тому отримав паспорт громадянина Азербайджану. З 26 грудня 2011 року він не є громадянином Азербайджану внаслідок добровільної відмови від громадянства.
Заявник стверджував, що в період з травня 1986 року та до набуття Україною незалежності, у тому числі станом на 24 серпня 1991 року, він разом з батьками проживав на території України у с. Червоний Маяк Бериславського району Херсонської області, що можуть підтвердити свідки.
Зазначав, що він тривалий час проживає в Україні, а встановлення факту постійного проживання станом на 24 серпня 1991 року на території України необхідно йому для отримання громадянства України.
Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 1 червня 2019 року заяву задоволено, встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на території України станом на 24 серпня 1991 року.
Постановою Київського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області задоволено, рішення Богуславського районного суду Київської області від 1 червня 2019 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні заяви відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 2 липня 2020 року постанову Київського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
У поданій апеляційній скарзі Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області просило рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви.
Заінтересована особа посилалася на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, оскільки заявником не надано належних доказів у підтвердження факту його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.
 Також заінтересована особа зазначає, що довідка №733 від 14 травня 2019р. Червономаяцького старостинського округу Новорайської сільської ради Бериславського району Херсонської області про проживання заявника без реєстрації в с. Червоний Маяк, Бериславського району, Херсонської області з 1 травня 1989 року по 31 грудня 1991 року, не може бути належним доказом у справі, оскільки перебування без прописки на будь-якій території СРСР заборонялося та при зміні місцезнаходження на строк понад півтора місяця виникала законна необхідність оформити тимчасову прописку. 
Крім того, заінтересована особа стверджувала, що 3 липня 2019р. було отримано відповідь Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області про те, що 26 січня 2010 року Бериславським РВ УМВС України в Херсонській області ОСОБА_1 був виданий паспорт серії НОМЕР_1 , а 18 жовтня 2018р. рішенням Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області йому оформлено припинення громадянства України відповідно до ст. 21 Закону України «Про громадянство України», про що 22 жовтня 2018р. видано довідку № 4/18.
У судовому засіданні 13 жовтня 2020р. ОСОБА_1 та його представник адвокат Божок М.І. заперечували проти доводів апеляційної скарги. 
Заявник стверджував, що проживав з батьками у с. Червоний Маяк, 1 вересня 1989 року пішов до 1 класу середньої школи у селі Червоний Маяк, однак будь-які письмові документи його проживання в Україні відсутні.
У подальшому заявник та його представник, будучи належним чином повідомленими про розгляд справи 10 листопада 2020 року (с.с.152), у судове засідання не з`явилися, представник заявника - адвокат Божок М.І. 10 листопада 2020р. на електронну пошту апеляційного суду направив клопотання про відкладення розгляду справи, з посиланням на захворювання ОСОБА_1 , при цьому, причини своєї неявки не повідомив, доказів хвороби заявника не надав, тому причини неявки заявника та його представника у судове засідання були визнані колегією суддів неповажними.
У зв`язку із відсутністю відповіді на запит суду, у судовому розгляді було оголошено перерву до 1 грудня 2020 року, про що представник заявника - адвокат Божок М.І. був повідомлений шляхом направлення судового повідомлення на його офіційну електронну адресу.
Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси.
Згідно ч. 5 ст. 130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.
Таким чином, заявник вважається належним чином повідомленим про день та час розгляду апеляційної скарги 1 грудня 2020 року.
1 грудня  2020 року адвокатом Божком М.І. на електронну пошту апеляційного суду направлено клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на його 

зайнятість в інших судових засіданнях, однак доказів до клопотання приєднано не було, причини неявки у судове засідання заявника суду не повідомлені. Також у клопотанні підтверджено про обізнаність про дату апеляційного розгляду 1 грудня 2020 року.
У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд цивільної справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя, у тому числі доступність до апеляційного оскарження судового рішення. 
В той же час, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).
Враховуючи тривалий час розгляду судом апеляційної скарги, подання клопотань, які не підтверджені належними документами, надання пояснень заявником та його представником, колегія суддів вирішила за можливе закінчити розгляд справи у їх відсутність.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника заінтересованої особи - Дехтярова В.В., який підтримав апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в Азербайджанській Радянській Соціалістичній Республіці.
Внаслідок добровільної відмови від громадянства ОСОБА_1 з ІНФОРМАЦІЯ_3 не є громадянином Азербайджану, що підтверджується довідкою № V-70А, виданою 3 грудня 2018 року Посольством Азербайджанської Республіки в Україні (с.с.8-10).
Згідно довідки № 733 від 14 травня 2019 року, виданої в.о. старости Червономаяцького старостинського округу Новорайської сільської ради Бериславського району Херсонської області Вороним О.О., ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно даних по господарської книги № 10, дійсно проживав без реєстрації з 1 травня 1989 року по 31 грудня 1991 року за адресою: АДРЕСА_1 (с.с.22).
Судом також встановлено, що 26 січня 2010 року Бериславським РВ УМВС України в Херсонській області ОСОБА_1 був видаваний паспорт громадянина України, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_1 (с.с.33-34).
Задовольняючи вимоги та встановлюючи факт проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24 серпня 1991 року, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності вимог.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, так як він не відповідає обставинам справи, наданим доказам та не ґрунтується на нормах матеріального і процесуального права. 
Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно із пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Перелік таких справ наведений у ч. 1 ст. 315 ЦПК України, який не є вичерпним.
Частиною 2 статті 315 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Факти, що мають юридичне значення - це факти, з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду у порядку окремого провадження, зокрема, за умови, що факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав фізичних та юридичних осіб.
Звертаючись до суду з даною заявою, ОСОБА_1 посилався на те, що встановлення факту постійного проживання на території України станом до 24 серпня 1991 року йому необхідно для отримання громадянства України.
Згідно п. 1 та 2 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про громадянство України" громадянами України є, зокрема, усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи,  незалежно  від  раси,  кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану,  місця проживання,  мовних чи інших ознак, які на  момент  набрання  чинності  Законом  України  "Про громадянство України" (13 листопада  1991  року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.
            Отже, заявник повинен був надати суду докази у підтвердження свого постійного проживання на території України до 24 серпня 1991р., так як саме цей факт він просив встановити.
            Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка  сама  чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи  дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України" або яка  сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях,  що входили на момент їх народження або під  час  їх  постійного  проживання  до  складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української   Держави,   Української   Соціалістичної Радянської Республіки,   Закарпатської   України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства  або  іноземцем,  який  подав  зобов`язання припинити іноземне громадянство,  та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні 

діти реєструються громадянами України. 
            Указом Президента України № 215 від 27 березня 2001р., в редакції Указу Президента України № 588/2006 від 27 червня 2006р., затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі Порядок).
Згідно пункту 8 Порядку для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.
Пунктом 25 Порядку визначено, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону,) подає документи, передбачені підпунктами "а" - "в" пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.
            Пунктом 44 Порядку визначено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.
Отже, суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку, що встановлення даного факту має юридичне значення для заявника.
Задовольняючи заяву, суд першої інстанції посилався на підтвердження факту постійного проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24 серпня 1991р. поясненнями двох свідків та довідкою № 733 від 14 травня 2019р. 
Скасовуючи постанову Київського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року, Верховний Суд зазначив, що у відповідності до вимог статті 294 ЦПК України суд може за власною ініціативою з метою з`ясування обставин справи витребувати необхідні докази.
Виходячи з положень ст. 411 ЦПК України та відсутності у заявника будь-яких письмових документів у підтвердження його проживання у с. Червоний Маяк у період з травня 1986 року по 24 серпня 1991 року, нечіткі пояснення самого заявника стовно 

обставин проживання на території України, апеляційний суд надав заявнику можливість отримати відповідні письмові документи, зокрема, довідки про навчання заявника у Червономаяцькій середній школі з 1989 року по 1992 рік, та копію погосподарської книги, на підставі якої була видана довідка № 733 від 14 травня 2019р. в.о. старости Червономаяцького старостинського округу Новорайської сільської ради Бериславського району Херсонської області Вороним О.О.
У судовому засіданні 13 жовтня 2020р. заявником апеляційному суду були надані довідка без дати та номеру, видана головою Червономаяцької сільської ради Вороним О.О., про те, що ОСОБА_1 проживав зі своїми батьками ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в період з 1989 року по 1992 рік в АДРЕСА_2  (с.с.149) та довідка без дати та номеру, видана директором Червономаяцької середньої школи ОСОБА_6., про те, що ОСОБА_1 дійсно навчався у Червономаяцькій середній школі у період з 1 вересня 1990р. по 5 січня 1992 року (с.с.148).
Враховуючи наявні у довідках розбіжності з поясненнями заявника про дату початку його навчання у школі та стосовно місця проживання ОСОБА_1 , а також відсутність у довідках дати їх складання та вихідних номерів, для всебічного та повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, колегія суддів вирішила самостійно витребувати відомості про навчання ОСОБА_1 у середній школі с. Червоний Маяк, а також копії погосподарської книги, на підставі якої в.о. старости Червономаяцького старостинського округу Новорайської сільської ради Вороним О.О. були видані довідки про проживання родини заявника у с. Червоний Маяк.
Згідно інформації, направленої 22 жовтня 2020р. директором Червономаяцького закладу повної загальної середньої освіти Новорайської сільської ради Бериславського району Херсонської області ОСОБА_6 (вих. № 02-03/125-20 від 21 жовтня 2020р.)  ОСОБА_1 у період з 1989 року по 1992 рік не навчався у Червономаяцькій середній школі та в наказах на зарахування та відрахування учнів не міститься (с.с.156-157).  
Апеляційним судом двічі направлявся запит на ім`я в.о. старости Червономаяцького старостинського округу Новорайської сільської ради Вороному О.О. про надання апеляційному суду копії посгоподарської книги, на підставі якої заявнику були видані довідки № 733 від 14 травня 2019 року та без дати, яка надана заявником у судовому засіданні 13 жовтня 2020 року, однак відповіді на свої запити апеляційний суд не отримав.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Стаття 79 ЦПК України встановлює, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Оцінюючи наявні у матеріалах справи довідки в.о. старости Червономаяцького старостинського округу Новорайської сільської ради Вороного О.О., колегія суддів вважає неможливим визнати їх достовірними доказами, оскільки у довідці № 733 від 14 травня 2019 року зазначено, що ОСОБА_1   у період з 1 травня 1989 року по 31 грудня 1991 року проживав у  АДРЕСА_1 .
Разом з цим, довідка, надана заявником у судовому засіданні 13 жовтня 2020 року, 

містить відомості про проживання ОСОБА_1 у період з 1989 року по 1992 рік у  АДРЕСА_2 .
Отже, наявні у довідках розбіжності місця проживання ОСОБА_1 , могли бути усунені наданням апеляційному суду ксерокопій погосподарської книги Червономаяцької селищної ради, на що звертала увагу колегія суддів заявника та його представника. Однак, такий документ суду заявником наданий не був. Також документ не був отриманий на запит апеляційного суду.
За таких обставин, вказані довідки не приймаються судом, як належні докази у підтвердження посилань заявника.
Також колегія суддів вважає неможливим прийняти, як належні докази, пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , так як вони не підтверджуються письмовими документами, а директором Червономаяцького закладу повної загальної середньої освіти Новорайської сільської ради Бериславського району Херсонської області ОСОБА_6 повідомлено, що заявник у середній школі с. Червоний Маяк ніколи не навчався.
Крім того, представником Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області повідомлено, що у 2009 році ОСОБА_1 вже звертався до суду із заявою про встановлення факту проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.
З тексту судового рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 22 жовтня 2009 року, яке опубліковане у Єдиному державному реєстрі судових рішень (справа 2-о-195/09 https://reyestr.court.gov.ua/Review/6649025), та копії рішення апеляційного суду Херсонської області від 17 травня 2011 року вбачається, що звертаючись до суду у жовтні 2009 року ОСОБА_1 зазначав, що проживав з батьками у с. Червоний Маяк Бериславського району Херсонської області у період з травня 1986 року по грудень 1988 року, а у заяві, яке є предметом даного апеляційного розгляду, ОСОБА_1 зазначає, що період його проживання на території України становить з травня 1986 року по 24 серпня 1991 року, у підтвердження чого надає довідки за період з 1 травня 1989 року по 31 грудня 1991 року.
Вищевикладені обставини, на думку колегії суддів, ставлять під сумнів дійсність пояснень, які були надані у судовому засіданні, як самим заявником, так і допитаними судом першої інстанції свідками. 
Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 не надано достатніх та належних доказів у підтвердження того факту, що з травня 1986 року по 24 серпня 1991р. він постійно проживав на території України.
Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини 

справи, неправильно застосовані норми матеріального права, допущені порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, а у задоволенні заяви відмовляється, з ОСОБА_1 на користь Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області підлягає стягненню сплачений за подання апеляційної скарги судовий збір.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд 
 
постановив:
 
апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області задовольнити.
Рішення Богуславського районного суду Київської області від 1 червня 2019 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області про встановлення факту постійного проживання на території України відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 , який проживає у АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_2 , на користь Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області, яке знаходиться у м. Києві, вул. Березняківська, 4-А, код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 42552598, судовий збір у сумі 576 грн 30коп.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 10 грудня 2020 року.

Суддя-доповідач                                                     І.М. Рейнарт  

Судді                                                                        Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк