П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

24 грудня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 495/6464/13-а	
Головуючий в 1 інстанції: Мишко В.В.

П`ятий  апеляційний адміністративний суд у складі колегії:    
доповідача - судді Стас Л.В.
суддів - Турецької І.О., Шеметенко Л.П. 
      розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білгород – Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28 січня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Випасненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Виконавчого комітету Випасненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, за участю третьої особи – ОСОБА_1 , про визнання протиправними та скасування рішень 
ВСТАНОВИВ: 
      ОСОБА_2 (далі - Позивач) звернулася до суду з позовом до Випасненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (далі - Відповідач-1) та Виконавчого комітету Випасненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (далі- Відповідач-2) за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 (далі по тексту - третя особа), в якому просила:  поновити їй пропущений строк на звернення до суду з позовними вимогами; визнати незаконним та скасувати рішення Випасненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 27.04.2007 року № 125-V; визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Випасненської сільської ради від 21.10.2010 року № 214.
     Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачка є спадкоємицею першої черги після смерті свого чоловіка на земельну ділянку 0,15 га в АДРЕСА_1 . Рішенням Випасненської сільської ради № 177- V від 29.11.2007 року було надано згоду її чоловіку ОСОБА_3 на попередній вибір цієї земельної ділянки для будівництва житлового будинку та господарських споруд з земель запасу Випасненської сільської ради. Крім того, вказала, що про оскаржувані рішення вона дізналася лише 08.05.2013 року після отримання відповіді Випасненської сільської ради та отримання на руки спірних рішень суб`єкта владних повноважень, у зв`язку з чим строк для звернення до суду з адміністративним позовом пропущений з поважних причин.
    Рішенням Білгород – Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28 січня 2014 року – позов задоволено. 
    Поновлено ОСОБА_2 строк для звернення до суду з адміністративним позовом. 
    Рішення Випасненської селищної ради від 27.04.2007 року № 125-V «Про надання згоди на попередній вибір земельних ділянок в АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлових будинків та господарських споруд з земель запасу Випасненської сільської ради» - визнано незаконним та скасовано.
    Рішення Виконавчого комітету Випасненської селищної ради від 21.10.2010 року № 125-V № 214 «Про присвоєння номеру земельній ділянці, яка надається гр. ОСОБА_1 для будівництва житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами в АДРЕСА_1 » -    визнано незаконним та скасовано.
     В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду від 28 січня 2014 року - скасувати, провадження у справі закрити з підстав не належності спору до адміністративної юрисдикції. Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що після отримання спірних рішень Випасненської сільської ради, вона займалася землевпорядними роботами на земельній ділянці в АДРЕСА_1 . За власні кошти  побудувала будинок, гараж і зробила електропостачання. За весь цей час жодних претензій від родини ОСОБА_4 третя особа не отримувала. Коли апелянт почала оформляти документи на побудовану жилу будівлю і гараж, то тільки 16 вересня 2020 року дізналася про постанову Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28 січня 2014 року у справі №495-6464-13-а. З огляду на наведене, апелянт вважає, що в даному випадку має місце спір про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, тобто, мають місце цивільно - правові відносини і ця справа повинна розглядається в цивільному провадженні. 

   Позивач не реалізував своє процесуальне право подання відзиву на апеляційну скаргу. 

   Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає  задоволенню з наступних мотивів.

    Як вбачається з матеріалів справи 27.04.2007 року Випасненською СР було прийнято рішення № 125-V «Про надання згоди на попередній вибір земельних ділянок в АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлових будинків та господарських споруд з земель запасу Випасненської сільської ради», яким ОСОБА_1 було надано згоду на попередній вибір земельної ділянки площею 0,06 га. 
     21.10.2010 року ВК Випасненської СР було прийнято рішення № 214 «Про присвоєння номеру земельній ділянці, яка надається гр. ОСОБА_1 для будівництва житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами в АДРЕСА_2 .
     29.11.2007 року на пленарному засіданні Випасненської сільської ради п`ятого скликання було прийнято рішення № 177-V «Про надання згоди на попередній вибір земельних ділянок в селі Сухолужжя про АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування житлових будинків та господарських споруд з земель запасу Випасненської сільської ради», в першому пункті резолютивної частини якого зазначено: «Дати згоду ОСОБА_3 , на попередній вибір земельної ділянки 0,15 га в АДРЕСА_2 для будівництва і обслуговування житлових будинків та господарських споруд з земель запасу Випасненської сільської ради».
     Після смерті її чоловіка, як вказує позивачка, – ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки 0,15 га в АДРЕСА_2 , яка була надана померлому на підставі рішення Випасненської сільської ради № 177-V від 29.11.2007 року.

  Тобто, як вбачається з матеріалів справи, мова йде про одну і ту саму земельну ділянку, на якій третя особа побудувала житловий будинок, та яка фактично є предметом спору у даній справі. 
    Розглядаючи справу по суті позовних вимог, суд першої інстанції керувався тим, що спір у цій справі є публічно – правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів. 
    Проте такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм процесуального права. 
     Відповідно до ч.1  ст.8 Конституції України  в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
    Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
    Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію викладену Європейським судом з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року,    в якій Судом зазначено, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, вирішує спір, що підлягає розгляду судом іншої юрисдикції.
     Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.
    Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.
    Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
    Відповідно до ч. 2    ст. 2 КАС України ( в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)  до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності    Конституцією    чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.
     Згідно з ч. 2    ст. 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.
      Ч. 1    ст. 17 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку з здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв`язку з публічним формуванням суб`єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Вжитий у цій процесуальній нормі термін “суб`єкт владних повноважень” позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1  ст. 3 КАС України).
     Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.
     Конституційний Суд України в пункті 5 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. У зв`язку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, у тому числі отримання державного акта на право власності на земельну ділянку, укладення договору оренди землі.
     Прийняті сільською радою спірні рішення (як суб`єктом владних повноважень), є ненормативними актами місцевого органу самоврядування, які вичерпали свою дію внаслідок їх виконання. Скасування такого акта (актів) не породжує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки оскільки захист порушеного права у разі набуття права власності на земельну ділянку, укладання договору оренди юридичною чи фізичною особою має вирішуватися за нормами цивільного законодавства.
     Враховуючи наведене, позов, предметом якого є рішення органу місцевого самоврядування (місцевого органу виконавчої влади) щодо передачі у власність та оренду земельної ділянки, тобто ненормативний акт, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не може бути задоволений, оскільки таке рішення органу місцевого самоврядування (місцевого органу виконавчої влади) вичерпало свою дію шляхом виконання. Його скасування не породжує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки, оскільки у таких осіб виникло право власності або володіння земельною ділянкою і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах.
      Таким чином, у разі прийняття органом місцевого самоврядування чи місцевим органом виконавчої влади (як суб`єктом владних повноважень) ненормативного акта, що застосовується одноразово, який після реалізації вичерпує свою дію фактом його виконання і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів (зокрема, рішення про передачу земельних ділянок у власність, укладання договору оренди тощо), позов, предметом якого є спірне рішення органу місцевого самоврядування, місцевого органу виконавчої влади не повинен розглядатися, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не забезпечує їх реального захисту.
     Як вбачається з матеріалів справи, в якості підстави обґрунтування позову позивач вказує на порушення його прав саме як спадкоємця земельної ділянки, на якій  вже збудований житловий об`єкт третьою особою. 
      Аналіз зазначених фактичних обставин дає підстави вважати, що існує невирішений спір між його учасниками про право цивільне, зокрема, про право на конкретну земельну ділянку. 
    Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі і обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, тоді як визначальним принципом цивільного судочинства є змагальність сторін.
      Виходячи з наведеного спірні правовідносини носять не публічний, а приватно-правовий характер, тому вирішення даного спору не належить до юрисдикції адміністративних судів.
      У порядку цивільного судочинства суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема, спори, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
    Отже, загальні суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції і розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин в усіх випадках, за виключенням, якщо розгляд таких справ прямо визначений за правилами іншого судочинства.
     Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне. По-друге, таким критерієм є суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).
     З аналізу наведених процесуальних норм вбачається, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.            
     Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин - це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер,  якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.
    Разом з тим при визначенні юрисдикційності спору суд повинен враховувати зміст (суть) спірних правовідносин. При вирішенні питання щодо компетенції суду слід врахувати критерій суб`єктного складу спірних правовідносин, одним з яких є участь суб`єкта владних повноважень, визначити характер правовідносин, із яких виник спір, і кінцеву мету пред`явлення позову.
    В даному випадку, спір між сторонами виник виключно з підстав користування спірною земельною ділянкою між позивачем та третьою особою на підставі цивільно  – правових угод, тобто є приватно – правовим.      
     Оскільки позовні вимоги стосуються захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, що виникають із цивільних правовідносин, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що зазначений спір носить цивільно-правовий характер (приватноправовий). Втім, ознаки публічно-правового спору відсутні, а тому даний спір не належить до розгляду в порядку адміністративного судочинства.
    Відповідно до ч.3 ст. 3 КАС України, провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. 
    Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених  статтею 19 КАС України, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.
     Приписи п. 1 частини 1  статті 238 КАС України  визначають, що суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
     Згідно з частиною 1  статті 239 Кодексу адміністративного судочинства України  якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої  статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.
     За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, скасування постанови суду першої інстанції із закриттям провадження у справі.
      Керуючись ст. ст.  238,  239, 308, 315, 319, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,  -   
ПОСТАНОВИВ:
      Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити. 
      Рішення Білгород – Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28 січня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Випасненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Виконавчого комітету Випасненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, за участю третьої особи – ОСОБА_1 , про визнання протиправними та скасування рішень – скасувати. 
     Прийняти нову постанову, якою провадження у справі – закрити. 
     Роз`яснити ОСОБА_2 , що дана справа підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.       
      Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

                                                                            Дата складення повного судового рішення 24.12.2020р. 

Головуючий суддя 	 	Стас Л.В.	
Судді	    	Турецька І.О.    Шеметенко Л.П.