У х в а л а
7 жовтня 2020 року
м. Київ
Справа № 2/1522/12876/11
Провадження № 14-147зц20
Велика Палата Верховного Суду у складі
судді-доповідача Гудими Д. А.,
суддів Антонюк Н. О., Анцупової Т. О., Британчука В. В., Власова Ю. Л., Гриціва М. І., Данішевської В. І., Єленіної Ж. М., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Пророка В. В., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.
ознайомилась із заявою ОСОБА_1 (далі - заявниця; представник - адвокат Курилех Андрій Миколайович) про перегляд постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 5 лютого 2020 року (далі - заява про перегляд судового рішення)
у справі за позовом заступника керівника Одеської місцевої прокуратури № 3 (далі - прокурор) в інтересах держави в особі Міністерства культури України в особі Державного підприємства «Одеський державний цирк» до ОСОБА_2 та заявниці за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про витребування майна з чужого незаконного володіння і
в с т а н о в и л а :
у грудні 2011 року прокурор звернувся до суду з позовом, у якому з урахуванням уточнень просив витребувати у відповідачів та повернути державі в особі Міністерства культури України нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення, яке є частиною приміщення Державного підприємства «Одеський державний цирк», загальною площею 77,8 кв. м, що знаходиться на АДРЕСА_1 .
7 квітня 2017 року Приморський районний суд міста Одеси ухвалив рішення, згідно з яким задовольнив позовні вимоги. 
7 грудня 2017 року Апеляційний суд Одеської області ухвалив рішення, згідно з яким скасував рішення Приморського районного суду міста Одеси від 7 квітня 2017 року й ухвалив нове - про відмову у задоволенні позову. 
29 березня 2018 року Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою заступника прокурора Одеської області на рішення Апеляційного суду Одеської області від 7 грудня 2017 року, в якій він просив скасувати це судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
5 лютого 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду прийняв постанову, згідно з якою скасував рішення Апеляційного суду Одеської області від 7 грудня 2017 року та залишив в силі рішення Приморського районного суду міста Одеси від 7 квітня 2017 року. 
28 вересня 2020 року на адресу Великої Палати Верховного Суду надійшла заява про перегляд судового рішення, в якій заявниця просить :
-                     поновити строк на подання цієї заяви та прийняти її до розгляду;
-                     скасувати постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 5 лютого 2020 року та залишити в силі рішення Апеляційного суду Одеської області від 7 грудня 2017 року.
Заяву про перегляд судового рішення заявниця мотивує порушенням касаційним судом норм матеріального права в частині вирішення питання позовної давності, незастосуванням висновків, сформульованих у постановах Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 15 травня 2018 року у справах № 916/2073/17 і № 916/2403/16, а також тим, що касаційний суд відступив від висновків Великої Палати Верховного Суду, сформульованих у постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18. У заяві про перегляд судового рішення заявниця також скаржиться на те, що суд касаційної інстанції не дослідив обставини справи, які мали значення для її вирішення.
Відповідно до частини четвертої статті 10 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.
Фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу існування суду, але й на дотримання таким судом норм, які регулюють його діяльність. Термін «суд, встановлений законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів» (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (Sokurenko and Strygun v. Ukraine), заяви № 29458/04 та № 29465/04,§ 24).
Відповідно до частини другої статті 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. А згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.
Провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).
Чинний процесуальний закон не передбачає інституту перегляду Верховним Судом судових рішень після їх перегляду у касаційному порядку, як це було визначено у розділі V глави 3 ЦПК України у редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року.
Отже, після завершення касаційного розгляду у Великої Палати Верховного Суду відсутні повноваження для розгляду заяви про перегляд судового рішення, тобто у справі № 2/1522/12876/11 Велика Палата Верховного Суду не є судом, встановленим законом, для такого розгляду.
Згідно з частиною третьою статті 419 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
Вичерпний перелік підстав для передання справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду встановлює стаття 403 ЦПК України. Питання про таке передання згідно зі статтями 403 і 404 цього кодексу вирішує Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду. 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палатиКасаційного цивільного суду розглянув касаційну скаргу заступника прокурора Одеської області, але на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 2/1522/12876/11 не передавав.Велика Палата Верховного Суду позбавлена можливості самостійно вирішити питання про передання справи собі на розгляд.
З урахуванням наведеного у прийнятті заяви про перегляд судового рішення необхідно відмовити та повернути її заявниці. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що про неможливість прийняття такої заяви не міг не знати адвокат-представник заявниці з огляду на приписи ЦПК України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року, а також зважаючи на послідовну та незмінну практику Великої Палати Верховного Суду щодо відсутності підстав для прийняття нею заяв про перегляд судових рішень Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду.
Згідно з практикою ЄСПЛ право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції (див. mutatis mutandis рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).
«Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (див. mutatis mutandis рішення від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95, § 53).
Застосовані державою обмеження не можуть применшувати право доступу до суду настільки, щоби порушувати саму сутність цього права. Крім того, обмеження права доступу до суду не є сумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує «легітимну мету» і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (див. mutatis mutandis рішення від 28 травня 1985 рокуу справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. The United Kingdom), заява № 8225/78, § 57; рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Файєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. The United Kingdom), заява № 17101/90, § 65).
Відмова у прийнятті до розгляду заяви про перегляд судового рішення не порушує право заявниці на доступ до суду, адже такий доступ був забезпечений у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій.
Згідно з практикою Суду юридична визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. Жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого й обов`язкового рішення тільки з метою проведення нового слухання та вирішення справи (див. mutatis mutandis рішення від 9 листопада 2004 року у справі «Світлана Науменко проти України» (Svetlana Naumenko v. Ukraine), заява № 41984/98, § 53).
Звернення до Великої Палати Верховного Суду із заявою з метою перегляду постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палатиКасаційного цивільного суду від 5 лютого 2020 року, яку в силу прямої вказівки закону не можна оскаржити, ставить під сумнів гарантований пунктом 1 статті 6 Конвенції принцип остаточності судового рішення (res judicata).
Керуючись статтями 6, 19 Конституції України, пунктом 1 статті 6 Конвенції, статтями 388, 403, 404 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду
у х в а л и л а :
1.     Відмовити у прийнятті до розгляду Великою Палатою Верховного Суду заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 5 лютого 2020 року у справі за позовом заступника керівника Одеської місцевої прокуратури № 3 в інтересах держави в особі Міністерства культури України в особі Державного підприємства «Одеський державний цирк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_5 про витребування майна з чужого незаконного володіння.
2.     Заяву про перегляд постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 5 лютого 2020 року та додані до неї матеріали повернути ОСОБА_1 .
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач	 	Д. А. Гудима	
Судді:	Н. О. Антонюк	О. Р. Кібенко	
 	Т. О. Анцупова	В. С. Князєв	
 	В. В. Британчук	Л. М. Лобойко	
 	Ю. Л. Власов	В. В. Пророк	
 	М. І. Гриців	О. М. Ситнік	
 	В. І. Данішевська	О. С. Ткачук	
 	Ж. М. Єленіна	В. Ю. Уркевич	
 	О. С. Золотніков	О. Г. Яновська