Ухвала
Іменем  України 
 
19 жовтня 2020 року
м. Київ
справа № 523/970/20
провадження № 61-11549ск20  
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу  ОСОБА_1 ,ОСОБА_2  на ухвалу Малиновського районного суду міста Одеси від 01 квітня 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 22 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Одеського апеляційного суду, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - ОСОБА_2 , про встановлення юридичного факту порушення норм ЦПК України, визнаннянедостовірною розповсюджену інформацію, зобов`язання передатицивільні справи до Верховного Суду для визначення підсудності,
встановив:
У січні 2020 року ОСОБА_1  звернувся до Суворовського районного суду міста Одеси з вищевказаним позовом.
Ухвалою Суворовського районного суду містаОдеси від 20 січня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 передано за підсудністю до Малиновського районного суду міста Одеси.
Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 01 квітня 2020 року, залишеною без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 22 червня 2020 року, у відкритті провадження у справі відмовлено на підставі пункту                1 частини першої статті 186 ЦПК України, оскільки вищевказаний позов не може розглядатися за правилами будь-якого судочинства.
У липні 2020 року позивач   ОСОБА_3 та третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору -   ОСОБА_2 , звернулися до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Малиновського районного суду міста Одеси від 01 квітня 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 22 червня 2020 року.
Ухвалою Верховного Суду від 21 серпня 2020 року вказану касаційну скаргу                                     залишено без руху та надано заявникам строк для усунення її недоліків. 
На виконання вимог зазначеної ухвали до Верховного Суду надіслано квитанцію  № 62812886 від 21 вересня 2020 року про сплату судового збору у розмірі           420, 40 грн.
Також    ОСОБА_3 та   ОСОБА_2  подали заяву про відвід судді Тітова М. Ю.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А. від 30 вересня 2020 року вказану заяву визнано необґрунтованою. 
Ухвалою Верховного Судуу складі судді Касаційного цивільного судуСинельникова Є. В. від 07 жовтня 2020 року у задоволенні заяв ОСОБА_1  та ОСОБА_2  про відвід судді ТітоваМ. Ю. у справі за позовом ОСОБА_1 до Одеського апеляційного суду, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , про встановлення юридичного факту порушення норм Цивільного процесуального кодексу України, визнання недостовірною розповсюдженої інформації, зобов`язання передати цивільні справи до Верховного Суду для визначення підсудності - відмовлено.
У касаційній скарзі заявники просили скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу до суду першої інстанції, який не знаходиться у межах Одеської області, оскільки відповідачем є Одеськийапеляційний суд. Зазначили, що ухвала суду першої інстанції та постанова апеляційного суду є незаконними, спрямовані на перешкоджання заявникам у доступі до правосуддя та містять висновки, які не відповідають фактичним обставинам справи.
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Пунктом 1 частини першої статті 186 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду           в порядку цивільного судочинства. 
Закони України не передбачають можливість розгляду у суді заяв про визнання чи встановлення фактів незаконності дій/бездіяльності іншого суду під час вирішення та розгляду справ, оскільки такі дії/бездіяльність є пов`язаними з розглядом судової справи навіть після його завершення.
Здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів   у будь-який спосіб, забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом (частини перша та третя статті 6 Закону № 1402-VIII).
Оскарження діянь суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ,     а також про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ.
Згідно з пунктом 57 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.
Відповідно до пункту 55 Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду,                  у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб (наприклад надмірне затримання вирішення справи), повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.
Отже, вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони відповідно були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені.
Усі процесуальні порушення, що їх допустили суди під час розгляду та вирішення справи, можуть бути усунуті лише у межах відповідної судової справи, в якій такі порушення були допущені.
Оскарження вчинення (невчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу із встановленням за судовим рішенням юридичних фактів щодо суду (судді).
За наявності для цього підстав і у визначеному законом порядку суддя може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності за відповідну неналежну поведінку.
Аналогічні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц та від 20 березня    2019 року у справі № 295/7631/17.
Установивши, що позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про відмову у відкритті провадження у справі.
Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.
Оскільки правильне застосовування судами норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а касаційна скарга              є необґрунтованою, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
ухвалив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , ОСОБА_2  на ухвалу Малиновського районного суду міста Одеси від 01 квітня 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 22 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Одеського апеляційного суду, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - ОСОБА_2 , про встановлення юридичного факту порушення норм ЦПК України, визнаннянедостовірною розповсюджену інформацію, зобов`язання передатицивільні справи до Верховного Суду для визначення підсудностівідмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала скаргу.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                 М. Ю. Тітов
 
                                                                                                            С. О. Карпенко
 
                                                                                                            В. А. Стрільчук