ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

13 жовтня 2020 року	  м. Одеса	Справа № 916/2833/18	
Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду у складі:
Головуючого судді: Ярош А.І.,
суддів: Принцевської Н.М., Савицького Я.Ф.,
секретар судового засідання:  Молодов В.С.,

За участю представників учасників процесу:
Від прокуратури -  Елісашвілі О.М., посвідчення  № 056408,  дата видачі : 29.05.20;  
Інші представники в судове засідання не з`явились, про час, дату та місце його проведення повідомлені належним чином.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Заступника прокурора Одеської області
на ухвалу Господарського суду Одеської області від 19.03.2019 року 
по справі № 916/2833/18
за позовом Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Овідіопольської державної адміністрації Одеської області в особі Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області 
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю “Житлове-будівельне товариство Вирій” 
про внесення змін до договору,
          суддя першої інстанції: Невінгловська Ю.М., час та місце ухвалення рішення: 19.03.19, м. Одеса, проспект Шевченка, 29, господарський суд Одеської області, зал судових засідань №13, повний текст рішення складений 25.03.2019;
В С Т А Н О В И Л А:

Іллічівська місцева прокуратура Одеської області звернулася до Господарського суду Одеської області з позовною заявою поданої в інтересах держави в особі Овідіопольської державної адміністрації Одеської області в особі Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю „Житлово-будівельне товариство Вирій”, в якій просить суд внести зміни до договору оренди землі від 08.02.2005р., укладеного між Овідіопольською райдержадміністрацією та Товариством з обмеженою відповідальністю „Житлово-будівельним товариством Вирій” щодо земельної ділянки площею 5,62 га, кадастровий №5123755800:01:001:0157, розташованої за адресою: Таїровської селищної ради, біля житлового масиву “Ульянівка” с. Лиманка, Овідіопольського району, Одеської області, який зареєстровано у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області за №04.05.529.00002 від 17.02.2005р. в частині внесення змін щодо розміру нормативної грошової оцінки та розміру орендної плати, а також стягнути з відповідача на користь прокуратури Одеської області сплачений судовий збір.
В обґрунтування заявлених вимог, прокурор посилається, зокрема, що не внесення змін до договору оренди в частині розміру орендної плати землі завдає шкоди комунальній власності територіальної громади селища, власником та розпорядником якої є Таїровська селищна рада, що спричиняє державі і територіальній громаді економічні збитки, що стало підставою для звернення прокурора до суду з відповідним позовом.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 19.03.2019 року (Невінгловська Ю.М.) по справі №916/2833/18 позовну заяву Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області поданої в інтересах держави в особі Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області в особі Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю „Житлово-будівельне товариство Вирій” про внесення змін до договору оренди землі від 08.02.2005р., укладеного між Овідіопольською райдержадміністрацією та Товариством з обмеженою відповідальністю „Житлово-будівельним товариством Вирій” щодо земельної ділянки площею 5,62 га, кадастровий №5123755800:01:001:0157, розташованої за адресою: Таїровської селищної ради, біля житлового масиву “Ульянівка” с.Лиманка, Овідіопольського району, Одеської області, який зареєстровано у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області за №04.05.529.00002 від 17.02.2005р. в частині внесення змін щодо розміру нормативної грошової оцінки та розміру орендної плати – залишено без розгляду на підставі п.1 ч.1 ст.226 ГПК України.
Ухвала мотивована  тим, що Таїровська селищна рада, відповідно до положень чинного законодавства наділена правом і має можливість самостійно вирішувати питання місцевого значення (у т.ч. шляхом звернення до суду), відповідне стосується і Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області.
Суд зазначив, що матеріали справи не містять доказів,  на підставі яких можливо було дійти висновку, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження. У такому разі прокурор повинен надати належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону (наприклад, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення на підставі      статті 367 Кримінального кодексу України      (службова недбалість); вирок суду щодо службових осіб; докази накладення дисциплінарних стягнень на державних службовця, які займають посаду державної служби в органі державної влади та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків тощо).
Заступник прокурора Одеської області з вказаною ухвалою не погодився та звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій прокурор просить ухвалу Господарського суду Одеської області від 19.03.2019 скасувати та направити справу на розгляд до суду першої інстанції.
На думку прокурора, вказана ухвала підлягає скасуванню як така, що винесена за неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права, зокрема, ст. 131-1 Конституції України, ст. ст. 53, 236 ГПК України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», п. п. 1, 4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 №6 «Про судове рішення».
Апелянт не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що прокурором не доведено наявності підстав для представництва інтересів держави в суді.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанцій за невірним застосуванням ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та у порушення ст. 236 ГПК України безпідставно не прийнято до уваги, що у даному випадку прокурор набув право на представництво, оскільки Овідіопольською районною державною адміністрацією та Таїровською селищною радою захист інтересів держави не здійснюється.
Так, Іллічівською місцевою прокуратурою Одеської області вивчено стан додержання вимог земельного законодавства при використанні земельних ділянок суб`єктами підприємницької діяльності на умовах оренди на території Овідіопольського району установлено, що ТОВ «Житлово-будівельне товариство «Вирій» упродовж більш ніж 3 років зміни до договору оренди землі не внесено в частині розміру орендної плати.
Однак, Овідіопольською районною державною адміністрацією Одеської області та Таїровською селищною радою заходів щодо поновлення інтересів територіальної громади не вжито та після залишення відповідачем претензії без задоволення, позовну заяву про внесення змін до договору оренди до суду не подано, у зв`язку із чим керівник Іллічівської місцевої прокуратури з метою поновлення порушених інтересів держави звернувся із цим позовом.
Тобто, нездійснення захисту згідно з положеннями ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» полягає в тому, що уповноважений суб`єкт - Овідіопольська районна державна адміністрація Одеської області та Таїровська селищна рада, за наявності факту порушення інтересів держави, маючи відповідні повноваження для їх захисту, всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернулась.
Таким чином, невжиття Овідіопольською районною державною адміністрацією Одеської області та Таїровською селищною радою відповідних заходів представницького характеру, спрямованих на захист державних інтересів, упродовж більше трьох років, що обумовило необхідність звернення Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області з даним позовом на підставі ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».
На думку прокурора, вказані обставини чітко відображають бездіяльність позивача, що є підставою для представництва прокуратурою інтересів держави в особі Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області та Таїровської селищної ради.
Тому у даному випадку прокурор, встановивши порушення інтересів держави, мав не тільки законне право, а й обов`язок здійснити захист таких інтересів, обравши при цьому один із способів захисту.
Що стосується висновків суду про не доведення того, що Овідіопольська районна державна адміністрація Одеської області та Таїровська селищна рада не здійснює захист інтересів держави у спірних правовідносинах, то положеннями ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ст. 53 ГПК України не визначено конкретних підстав якими повинен обґрунтовуватися висновок про невиконання органом: державної влади своїх обов`язків щодо захисту прав та інтересів держави.
Таким чином, наведення причин не вжиття позивачем: заходів до поновлення порушених інтересів держави не передбачено жодною нормою діючого законодавства, яке регулює порядок звернення прокурора до суду. Аналогічно, жодним нормативно-правовим документом не передбачено необхідність надання до суду доказів щодо невиконання або неналежного виконання позивачем: своїх обов`язків.
Ураховуючи вказане, прокурор у цій справі захищає право не однієї юридичної особи - Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області та Таїровської селищної ради, а територіальної громади в цілому, інтереси якої неналежно представляє орган місцевого самоврядування.
Участь прокурора у цій справі обґрунтована тим, що предметом позовних вимог є майнові інтереси територіальної громади, що знаходяться в компетенції Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області.
Таким чином, апелянт вважає, що судом першої інстанції безпідставно не прийнято до уваги, що необхідність звернення з даним позовом саме прокурором обумовлена тим, що Овідіопольська районна державна адміністрація Одеської області та Таїровська селищна рада самостійно більш ніж 3 років не вживала заходів, спрямованих на внесення змін до договору оренди.
Вчинені радою в подальшому дії ( направлення лише претензії) не призвели до позитивних результатів, негативно впливають на дохідну частину бюджету та фінансування видатків держави, відповідно, порушуються інтереси держави, у зв`язку з чим у прокурора наявні повноваження у даному випадку звертатися у суд з позовом в інтересах держави.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.05.2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Заступника прокурора Одеської області на ухвалу Господарського суду Одеської області від 19.03.2019 року по справі №916/2833/18. Встановлено строк для надання відзиву на апеляційну скаргу, заяв чи клопотань.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.06.2019 року зупинено апеляційне провадження у справі № 916/2833/18 до отримання правового висновку Великої Палати Верховного Суду по справі №587/430/16-ц.
Ухвалою від 10.10.2019 року поновлено апеляційне провадження у справі №916/2833/18.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.11.2019 року зупинено апеляційне провадження у справі №916/2833/18 за апеляційною скаргою Заступника прокурора Одеської області  на ухвалу Господарського суду Одеської області від 19.03.2019 року до отримання правового висновку Великої Палати Верховного Суду по справі № 912/2385/18.
Ухвалою суду від 30.07.2020 поновлено апеляційне провадження у справі №916/2833/18 за апеляційною скаргою Заступника прокурора Одеської області  на ухвалу Господарського суду Одеської області від 19.03.2019 року з 12.10.2020 року. Розгляд справи № 916/2833/18 призначено на 13 жовтня 2020 року о 10-30 год.
Відзив на апеляційну скаргу, пояснення, заяви, клопотання до суду не надходили. 
В судове засідання 13.10.2020 року не з`явились представники Овідіопольської державної адміністрації Одеської області, Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області та Товариства з обмеженою відповідальністю “Житлове-будівельне товариство Вирій”, повідомлені належним чином про час, дату та місце судового засідання.
Представник Товариства з обмеженою відповідальністю “Житлове-будівельне товариство Вирій” ухвалу суду від 30.07.2020 не отримав, хоча ухвала суду про поновлення провадження у справі направлялась на офіційну адресу  Товариства з обмеженою відповідальністю “Житлове-будівельне товариство Вирій”  Україна, 65496, Одеська обл., Овідіопольський р-н, селище міського типу Таїрове, ВУЛ. 40 РІЧЧЯ ПЕРЕМОГИ, 58.
У зв`язку із зазначеним, судом розміщено оголошення на веб-сайті Судова влада України  https://swag.court.gov.ua/, яким повідомлено учасників справи про судовий розгляд.
Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.
За таких обставин, оскільки апеляційним судом було направлено ухвалу від 30.07.2020 року за адресою місцезнаходження Товариства з обмеженою відповідальністю “Житлове-будівельне товариство Вирій”, зазначеною у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, враховуючи висновки Європейського суду з прав людини у рішенні від 28.08.2018 у справі "В`ячеслав Корчагін проти Росії" (№12307/16),  а також розміщено повідомлення на веб-сайті, відповідач вважається повідомленим належним чином про час, дату та місце розгляду апеляційної скарги.
Згідно із нормами ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.
Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі “Смірнов проти України”, відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.
Разом із тим право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за свою природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 року у справі "Пелевін проти України").
В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Також необхідно зазначити, що за змістом ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.
Так, відносини щодо забезпечення доступу до судових рішень, ухвалених судами загальної юрисдикції, та ведення Єдиного державного реєстру судових рішень регулюються Законом України “Про доступ до судових рішень”, у відповідності до ст. 2, 4 якого скаржник (інші учасники справи), проявивши належну обачність, оскільки є апелянтом по даній справі, міг дізнатись з Єдиного державного реєстру судових рішень, інформація якого є загальнодоступною, про рух справи, ініціатором перегляду якої в апеляційному порядку він є. 
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, а також зважаючи на те що провадження у справі відкрито з 10.05.2019 року, явка учасників судового процесу ухвалою суду не визнана обов`язковою, а затягування строку розгляду скарги в даному випадку може призвести до порушення прав осіб, які з`явились до суду апеляційної інстанції, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача.
Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів доходить наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів справи, та встановлено судом, 17.12.2018 року Іллічівська місцева прокуратура Одеської області звернулася до Господарського суду Одеської області з позовною заявою поданої в інтересах держави в особі Овідіопольської державної адміністрації Одеської області в особі Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю „Житлово-будівельне товариство Вирій”, в якій просить суд внести зміни до договору оренди землі від 08.02.2005р., укладеного між Овідіопольською райдержадміністрацією та Товариством з обмеженою відповідальністю „Житлово-будівельним товариством Вирій” щодо земельної ділянки площею 5,62 га, кадастровий №5123755800:01:001:0157, розташованої за адресою: Таїровської селищної ради, біля житлового масиву “Ульянівка” с.Лиманка, Овідіопольського району, Одеської області, який зареєстровано у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області за №04.05.529.00002 від 17.02.2005р. в частині внесення змін щодо розміру нормативної грошової оцінки та розміру орендної плати, а також стягнути з відповідача на користь прокуратури Одеської області сплачений судовий збір.
В обґрунтування заявлених вимог, прокурор посилається, зокрема, що не внесення змін до договору оренди в частині розміру орендної плати землі завдає шкоди комунальній власності територіальної громади селища, власником та розпорядником якої є Таїровська селищна рада, що спричиняє державі і територіальній громаді економічні збитки, що стало підставою для звернення прокурора до суду з відповідним позовом.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу. Неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.
Законом України від 02.06.2016 № 1401-VIII “Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)”, який набрав чинності 30.09.2016, до Конституції України внесені зміни, а саме: Конституцію доповнено статтею 131-1, пункт 3 частини першої якої передбачає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. 
Згідно із ч.ч. 3, 5 ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
Частиною 4 ст. 53 ГПК України встановлено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано і у ст. 23 Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII “Про прокуратуру”, який набрав чинності 15.07.2015. 
Системне тлумачення положень ст. 53 ГПК України та ст. 23 Закону України “Про прокуратуру” дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво у суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (аналогічний правовий висновок викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 31.10.2019 у справі № 923/35/19, від 23.07.2020 у справі № 905/383/18).
Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави. 
Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. 
Водночас, прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.
Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України “Про прокуратуру”, прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. 
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.
Верховний Суд України у постанові від 13 червня 2017 року у справі №п/800/490/15 (провадження №21-1393а17) зазначив, що протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень -це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи в нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.
Однак суд, вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи. Частиною 7 ст. 23 Закону України “Про прокуратуру” передбачено, що в разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення       прокурор       зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження. Таким чином, питання про те, чи була бездіяльність компетентного органу протиправною та які її причини, суд буде встановлювати за результатами притягнення відповідних осіб до відповідальності. Господарсько-правовий спір між компетентним органом, в особі якого позов подано       прокурором       в інтересах держави, та відповідачем не є спором між       прокурором       і відповідним органом, а також не є тим процесом, у якому розглядається обвинувачення       прокурором       посадових осіб відповідного органу у протиправній бездіяльності.
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України “Про прокуратуру”, і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18).
Невиконання прокурором вимог щодо надання суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді згідно з ч. 4 ст. 53 ГПК України має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу, про залишення позовної заяви без руху для усунення її недоліків і повернення в разі, якщо відповідно до ухвали суду у встановлений строк ці недоліки не усунуті.
Досліджуючи наявність підстав для представництва прокурором інтересів держави у даній справі, судова колегія зазначає наступне.
Рішенням Овідіопольської районної ради від 03.09.2012 року змінено межі села Мізікевича, внаслідок чого спірна земельна ділянка, яка знаходиться у користуванні  Товариства з обмеженою відповідальністю „Житлово-будівельне товариство Вирій” за договором оренди землі від 08.02.2005р., укладеного між Овідіопольською райдержадміністрацією та ТОВ „Житлово-будівельним товариством Вирій”, увійшла до меж села Мізікевич.
Рішенням Таїровської селищної ради №661-VI від 05.07.2013 затверджена нова нормативна грошова оцінка земель, у тому числі і спірної земельної ділянки.
Листом Таїровської селищної ради №259 від 12.04.2018 року повідомлено на запит заступника керівника Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області про те, що після включення земельної ділянки, якою користується відповідач, в межі села Мізікевича, до Таїровської селищної ради не надходили звернення землекористувача щодо внесення змін до чинного договору в частині розміру орендної плати, хоча ставка змінилась.
Листом №9573/9/15-32-12-07-10 від 04.06.2018 ГУ ДФС в Одеській області повідомило заступника керівника Іллічівської місцевої прокуратури, що річна орендна плата на 2018 рік має складати 615  383,31 грн.
Листом №16-14439-18вих від 13.12.2018 Іллічівська місцева прокуратура повідомила Овідіопольську районну державну адміністрацію Одеської області та Таїровську селищну раду Овідіопольського району Одеської області, що відповідно до п.4 ст.23 ЗУ «Про прокуратуру» прокуратурою підготовлено позов про внесення змін до договору оренди земельної ділянки.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції зазначає, що з моменту зміни меж села Мізікевича та зміни нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки, що на думку прокурора, є підставою для зміни розміру орендної плати, Таїровська селищна рада Овідіопольського району Одеської області на протязі 5 років не вживала будь-яких заходів щодо звернення до відповідача з пропозиціями щодо внесення змін до договору або з відповідним позовом до суду про внесення змін до договору.
Таким чином, за висновком суду, у даній справі є доведеною бездіяльність Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, що полягає у нездійсненні захисту інтересів держави, оскільки орган місцевого самоврядування знав про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
За таких обставин, судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду вважає помилковим висновок суду першої інстанції про залишення позовної заяви Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Овідіопольської державної адміністрації Одеської області в особі Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області без розгляду.
Крім того, судова колегія зазначає, що якщо суд установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави вже після відкриття провадження у справі, то позовну заяву прокурора необхідно вважати такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати. В таких справах виникають підстави для застосування положень п. 2 ч. 1 ст. 226 ГПК України (залишення позову без розгляду) (такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18).
Відповідно до ч.4 ст.236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Також Велика Палата у п.51 постанови від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 зазначила, що процесуальна дієздатність – це здатність особисто здійснювати процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (ст. 44 ГПК України). У випадку звернення прокурора з позовом до суду в інтересах держави в особі компетентного органу фактичним позивачем є держава, і саме вона набуває процесуальної дієздатності і є учасником справи. 
Для цілей залишення позову без розгляду на підставі п.1 ч.1 ст.226 ГПК України процесуальна дієздатність має бути відсутня саме в учасника справи (позивача або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору), а не його представника. 
З огляду на вказане помилковим є залишення без розгляду на підставі цього припису позову, поданого прокурором в особі компетентного органу в інтересах держави, якщо суд вважає, що у прокурора як представника держави відсутня процесуальна дієздатність або через відсутність у нього підстав для звернення до суду. 
Приписами ст. 275 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 280 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Частиною 3 статті 271 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Враховуючи викладене, апеляційна скарга Заступника прокурора Одеської області підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Одеської області від 19.03.2019 року по справі №916/2833/18 скасуванню з передачею справи для подальшого розгляду до Господарського суду Одеської області.
При цьому, у зв`язку з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами ст.129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 271, 275, 277, 280-284 Господарського процесуального кодексу України,  колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Заступника прокурора Одеської області задовольнити.
Ухвалу Господарського суду Одеської області від 19.03.2019 року по справі №916/2833/18 скасувати.
Матеріали справи №916/2833/18 передати для продовження розгляду до Господарського суду Одеської області.
Постанова, відповідно до вимог ст. 284 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                  А.І. Ярош 

судді                                                                      Н.М. Принцевська

                                                                                Я.Ф. Савицький