Постанова
Іменем України
29 вересня 2020 року
м. Київ
справа № 362/167/19
провадження № 51-1602км20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                               ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: 
секретаря судового засідання               ОСОБА_4 , 
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
захисника                                                      ОСОБА_6 ,
потерпілої                                                     ОСОБА_7 ,
представника потерпілої - 
цивільного позивача                                 ОСОБА_8 ,
представника потерпілих -
цивільних позивачів                                  ОСОБА_9 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018110000000427, за обвинуваченням
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Снітків Мурованокуриловецького району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , такого, що судимості не має, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України,
за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 липня 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 16 січня 2020 року щодо ОСОБА_10 .
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 липня 2019 року, залишеним без зміни ухвалою Київського апеляційного суду від 16 січня 2020 року, ОСОБА_10 засуджено за ч. 3 ст. 286 КК України до покарання у  виді позбавлення волі на строк 10 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 2 408,34 грн (щомісячно, починаючи з 09 липня 2018 року до 01 квітня 2032 року) та 1 500 000 грн у рахунок відшкодування шкоди, завданої смертю ОСОБА_11 , та моральної шкоди відповідно.
Стягнуто з ОСОБА_10 у  рахунок відшкодування моральної шкоди на користь: ОСОБА_12 – 1 000 000 грн; ОСОБА_13 – 500 000 грн; ОСОБА_14 – 200 000 грн; ОСОБА_15 – 50 000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_10 на користь Приватного підприємства «Автомагістраль» (далі – ПП «Автомагістраль») 81 494,79 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди.
Вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів у кримінальному провадженні. 
Згідно з вироком районного суду ОСОБА_10 визнано винуватим у тому, що він 09 липня 2018 року о 08:40,  порушуючи вимоги пп. «б», «д» п. 2.3, пп. «б» п. 2.9, п. 10.1 Правил дорожнього руху, перебуваючи у хворобливому стані, маючи захворювання, а саме гіпертонічну хворобу ІІ стадії, 3-го ступеня ризику (3-й високий), цукровий діабет ІІ типу, середнього ступеня тяжкості в стадії субкомпенсації, що відповідно до Переліку захворювань і вад, при яких особа не  може бути допущена до керування відповідними транспортними засобами, затвердженого наказом МОЗ України №  299 від 24 грудня 1999 року, є  протипоказаними для водіння транспортними засобами категорії «В», керуючи технічно справним автомобілем марки «Opel Vectra 2.2» (державний номерний знак НОМЕР_1 ), рухаючись по 38-му кілометрі автомобільної дороги Київ – Одеса в напрямку міста Одеси (поблизу села Хлепча Васильківського району Київської області), не був уважним, неправильно зреагував на зміну дорожньої обстановки (звуження дороги у зв`язку з ремонтними роботами), створив загрозу безпеці дорожнього руху, не переконавшись у безпечності своїх дій, ігноруючи дорожні знаки 4.7 «Об`їзд перешкоди з правого боку» та 1.37 «Дорожні роботи», виїхав на  належним чином огороджену ділянку дороги, де проводилися дорожні роботи, і    внаслідок цього вчинив наїзд на ОСОБА_11 , ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 і ОСОБА_15 . У результаті дорожньо-транспортної пригоди (далі – ДТП) ОСОБА_11 та ОСОБА_16 від отриманих тілесних ушкоджень померли, а   потерпілі ОСОБА_13 і ОСОБА_14 отримали тілесні ушкодження ( ОСОБА_13 – тяжкі, ОСОБА_14 – середньої тяжкості).
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала, а також позиції інших учасників кримінального провадження
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого через суворість, просить змінити оскаржувані судові рішення та   призначити ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі на строк 5  років, а також зменшити суми відшкодування моральної шкоди та відмовити в  задоволенні позовних вимог ПП «Автомагістраль». Обґрунтовуючи свої вимоги, захисник указує на те, що місцевий суд при призначенні покарання ОСОБА_10 не врахував усіх обставин кримінального провадження, даних про особу засудженого та  безпідставно призначив максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років, що, на думку захисника, є явно несправедливим через суворість. Вказує, що необґрунтованими та безпідставними є розміри моральної шкоди, стягнуті з ОСОБА_10 на користь потерпілих, оскільки суд першої інстанції не  врахував матеріального становища засудженого, а  також розміру компенсації страхового відшкодування, яку відповідно до умов договору взяло на себе компенсувати ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс Груп». Крім того, захисник зазначає про те, що в матеріалах провадження відсутні належні та допустимі докази, які підтверджували факт понесення затрат ПП «Автомагістраль». При цьому ОСОБА_6 вказує на те, що всі матеріальні збитки в таких випадках компенсуються в повному обсязі за  рахунок страхового відшкодування страховою компанією. Суд апеляційної інстанції, на  думку захисника, не  звернув належної уваги на допущені місцевим судом порушення, не   перевірив їх, й  постановив рішення, яке не відповідає положенням, передбаченим ст. 419 КПК України. 
У письмових поясненнях засуджений ОСОБА_10 підтримав касаційну скаргу свого захисника, просив Верховний Суд винести об`єктивне та справедливе рішення. 
У запереченнях на касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 потерпіла ОСОБА_7 , адвокат ОСОБА_9 , який представляє інтереси цивільних позивачів – потерпілих ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ПП «Автомагістраль», посилаючись на  безпідставність викладених у ній доводів, просять залишити вирок суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції без зміни, а касаційну скаргу — без задоволення.
Позиції учасників судового провадження в судовому засіданні суду касаційної інстанції
Захисник ОСОБА_6 , висловивши свої доводи на підтримання касаційної скарги, просив змінити постановлені у кримінальному провадженні судові рішення та   призначити ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі на строк 5  років, зменшити суми відшкодування моральної шкоди та відмовити в задоволенні позовних вимог ПП «Автомагістраль».
Потерпіла ОСОБА_7 , адвокати ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які представляють інтереси цивільних позивачів – потерпілих, прокурор ОСОБА_5 , висловивши свої доводи проти задоволення касаційної скарги, кожен окремо, просили постановлені у кримінальному провадженні судові рішення залишити без зміни. 
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновки суду про винуватість ОСОБА_10 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, доведеність цього обвинувачення та кваліфікація його дій за ч. 3 ст. 286 КК України в касаційній скарзі не оспорюються.
Перевіряючи доводи касаційної скарги захисника ОСОБА_6 про неправильне вирішення судами першої та апеляційної інстанцій цивільних позовів, колегія суддів касаційного суду дійшла наступного висновку.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні. 
Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи  юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за  правилами, встановленими КПК України. Якщо процесуальні правовідносини, що  виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
При вирішенні цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, а також визначити порядок її відшкодування.
Відповідно до ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за  правилами спрощеного позовного провадження – до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження – до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та  другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.
Зазначених вимог закону при вирішенні цивільних позовів потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , а також ПП «Автомагістраль» у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_10 місцевим судом було дотримано. 
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що внаслідок вчинення ОСОБА_10 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, потерпілій ОСОБА_7 заподіяно матеріальну та моральну шкоду, потерпілим ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 – моральну, а ПП «Автомагістраль» – матеріальну. 
З метою відшкодування шкоди зазначені потерпілі та ПП «Автомагістраль»   звернулися до ОСОБА_10 з цивільними позовами в межах кримінального провадження. 
Перевіряючи матеріали справи, колегія суддів касаційного суду встановила, що під час провадження в суді першої інстанції потерпілі, цивільні позивачі не заявляли клопотань про залучення до участі співвідповідача, а саме ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншурас Груп», з якою у ОСОБА_10 були укладені відповідні правовідносини.
Ураховуючи наведене, колегія суддів касаційного суду вважає, що місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення всього розміру заподіяної шкоди потерпілим ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ПП «Автомагістраль» виключно з  ОСОБА_10 .
При цьому доводи касаційної скарги захисника про необхідність зменшення сум, які підлягають стягненню з ОСОБА_10 на користь потерпілих у рахунок відшкодування моральної шкоди, виявилися безпідставними.
Частина 1 ст. 1167 ЦК України визначає загальні підстави відшкодування моральної шкоди: моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, котра її завдала, за наявності її вини у заподіянні такої шкоди. 
Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи в результаті яких дій (бездіяльності) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
При цьому, як видно з вироку суду першої інстанції, визначаючи розмір моральної шкоди, суд урахував тяжкість наслідків вчиненого кримінального правопорушення, характер і обсяг моральних та фізичних страждань, яких зазнали потерпілі   ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , тяжкість вимушених змін у їх життєвих обставинах.
Ураховуючи наведене, керуючись засадами виваженості та розумності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та справедливого висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_10 у  рахунок відшкодування моральної шкоди на  користь ОСОБА_7 – 1 500 000 грн, ОСОБА_12 – 1 000 000 грн; ОСОБА_13 – 500 000 грн; ОСОБА_14 – 200 000 грн та ОСОБА_15 – 50 000 грн, з чим погоджується і колегія суддів касаційної інстанції. 
Також колегія суддів касаційного суду погоджується з висновками місцевого суду про стягнення з ОСОБА_10 на користь ПП «Автомагістраль» 81 494,79 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, яка складається із суми вартості пошкоджених внаслідок ДТП дорожніх знаків (7984,79грн) та затрат на поховання ОСОБА_11 (73 510 грн).
Перевіряючи матеріали провадження, колегія суддів касаційного суду встановила, що факт пошкодження дорожніх знаків, огороджувальних блоків, металевих стійок для дорожніх знаків, мішків з піском зафіксований у протоколі огляду місця ДТП з фототаблицею до нього, що підтвердив і допитаний у суді свідок ОСОБА_17 , вказавши, що на дорозі були розкидані потрощені дорожні знаки, які лежали і під автомобілем ОСОБА_10 . При цьому їх   кількість, найменування та вартість, зазначена в Розрахунку вартості дорожніх знаків, які були пошкоджені, та становить 7 984,79грн (т. 2, а. к. п. 58; т. 3, а. к. п. 139–154).
Разом із цим факт понесених витрат саме ПП «Автомагістраль» на проведення поминального обіду, затрати на поховання ОСОБА_11 підтверджено наявними в  матеріалах провадження товарними чеками № 34 та № 46 від 09 липня 2018  року із зазначенням у них грошових сум, які потерпілою ОСОБА_7 в  даному випадку було отримано в готівковій формі, а тому вона не заявляла вимог до  ОСОБА_10 про їх відшкодування.
Таким чином, доводи захисника про те, що в матеріалах провадження відсутні докази, які підтверджували факт понесення затрат ПП «Автомагістраль», є безпідставними. 
Суд апеляційної інстанції, відмовляючи в задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 в частині вирішення цивільних позовів, в  ухвалі навів докладні мотиви прийнятого рішення та підстави, на яких цю скаргу визнав необґрунтованою. Ухвала апеляційного суду в цій частині є  належним чином вмотивованою та відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Разом із цим доводи захисника про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого ОСОБА_10 через суворість колегія суддів касаційного суду вважає обґрунтованими.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обрати винній особі вид і розмір заходу примусу в межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення.
Як убачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, який згідно з вимогами ст. 12 цього Кодексу є тяжким злочином.
Санкція ч. 3 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.
Місцевий суд, обираючи ОСОБА_10 міру покарання, належним чином врахував, що він, грубо знехтувавши вимогами Правил дорожнього руху, вчинив необережний тяжкий злочин, наслідками якого стала смерть потерпілих ОСОБА_11 та   ОСОБА_16 , заподіяння потерпілому ОСОБА_13 тяжких тілесних ушкоджень, а  потерпілому ОСОБА_14 – середньої тяжкості тілесних ушкоджень, щиро не розкаявся, на обліку в лікарів нарколога і психіатра не перебуває, є людиною пенсійного віку, офіційно працевлаштований, одружений, хворіє на  гіпертонічну хворобу ІІ стадії, 3-го ступеня ризику (3-й високий), цукровий діабет ІІ типу, середнього ступеня важкості в стадії субкомпенсації, та  правильно призначив ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами.
Проте, врахувавши дані про особу винного, котрий раніше не судимий,                           за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, його пенсійний вік та стан здоров`я, а також встановивши відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, суд не обґрунтував підстав, на яких він призначив ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років, яке є  максимальним у межах санкції ч. 3 ст. 286 КК України та за своїм розміром, на думку колегії суддів касаційного суду, є явно несправедливим через суворість.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Ураховуючи наведене, а також характеризуючі дані, відсутність пом`якшуючих та   обтяжуючих покарання обставин, стан здоров`я засудженого, колегія суддів касаційного суду вважає за можливе знизити розмір призначеного ОСОБА_10 покарання за ч. 3 ст. 286 КК України до восьми років позбавлення волі з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. На  думку колегії суддів касаційного суду, в даному конкретному випадку таке покарання відповідатиме вимогам статей 50, 65 КК України, буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. 
За таких обставин касаційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, а вирок місцевого суду та ухвала суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_10 у частині призначеного покарання – зміні, а у частині вирішення цивільних позовів потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , а також ПП «Автомагістраль» задоволенню не підлягає. 
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 липня 2019  року та ухвалу Київського апеляційного суду від 16 січня 2020 року щодо ОСОБА_10 змінити, пом`якшити йому покарання за  ч. 3  ст.  286 КК України до 8 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
В решті судові рішення залишити без зміни.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає. 
Судді:
 
ОСОБА_1                                  ОСОБА_2                                    ОСОБА_3