КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 Справа № 755/10984/19                                                                                          Головуючий у суді першої інстанції: Арапіна Н.Є.

№ апеляційного провадження:  22-ц/824/564/2020                                            Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.

 
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
 
            18 вересня 2020 року          Київський апеляційний суд в складі  колегії суддів судової палати в цивільних справах
 
                          Головуючого                      Волошиної В.М.
                          Суддів                                 Мостової Г.І., Слюсар Т.А.   
                          при секретарі                     Рудик О.Л.
 
            Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 25 вересня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юга-Групп» про визнання майнових прав на об`єкт інвестування.
 
            Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної  скарги, колегія суддів, - 
 
в с т а н о в и л а :
 
            09 липня 2019 року  позивач ОСОБА_1 звернулася у суд з позовом до відповідача ТОВ «Юга-Групп» про визнання майнових прав на об`єкт інвестування.
            Позовні вимоги мотивовані тим,  що 11 січня 2006 року між нею та відповідачем було укладено Договір на пайову участь у фінансуванні будівництва будинку № 02/11-01 , відповідно до п. 2.2 якого об`єктом є частина збудованого будинку, яка має наступні параметри: квартира № 154, секція № 5, поверх 7 , кількість кімнат - 1, загальна площа квартири: 54,37 кв.м.; житлова площа: 24,97 кв.м. Крім того, 12 січня 2006 року між відповідачем та позивачем було  також укладено Договір на пайову участь у фінансуванні будівництва паркінгу № 04/12-01, відповідно до п. 2.1. якого об`єктом є частина підземного паркінгу, а саме машиномісце № 65 , за адресою: АДРЕСА_3 . Зазначала, що нею було виконано умови вищезазначених договорів, що підтверджується квитанцією від 20 вересня 2006 року на суму 64 156,60 грн., квитанцією від 20 березня 2006 року на суму 64 156,60 грн., квитанцією від 21 квітня 2006 року на суму 160 391,50 грн., квитанцією від 22 травня 2007 року на суму 32078,30 грн. та квитанцією від 20 вересня 2006 року на суму 75 750,00 грн. Однак, відповідач порушив її права та інтереси на отримання об`єктів інвестування. У зв`язку з чим просила визнати майнові права на квартиру № 154 по АДРЕСА_3 та визнати майнові права на машиномісце № 65, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .
 
            Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 25 вересня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юга-Групп» про визнання майнових прав на об`єкт інвестування відмовлено.
 
           Не погодившись із рішенням суду позивач ОСОБА_1 подала на нього   апеляційну скаргу, в якій просила  рішення  суду скасувати та  ухвалити нове, яким визнати за ОСОБА_1 майнові права на квартиру № 177 секція №5, поверх 7, кількість кімнат 1, розташована в осях «14-16» та «Ж-Л » по горизонталі; загальна площа квартири 56,9 м2, житлова площа 24,7 м2, кількість поверхів квартири 1, як на частку в об`єкті незавершеного будівництва  згідно Договору на пайову участь у фінансуванні будівництва будинку №02/11-01 від 11.01.2006, визнати за ОСОБА_1 майнові права на машиномісце № 65 , розміри машиномісця 3х6 метрів, за адресою АДРЕСА_3 як на частку в об`єкті незавершеного будівництва згідно Договору на пайову участь у фінансуванні будівництва паркінгу № 04/12-02 від 12.01.2006.  Зазначала, що рішення районного суду є необґрунтованим та таким , що порушує права та законні інтереси позивача. Так суд не надав належної оцінки доказам (квитанції) , що підтверджують 100% фінансування  будівництва за обома договорами, що свідчить про виконання позивачем своїх зобов`язань за договорами , однак відповідач майнові права на об`єкт інвестування не передав. Строки здачі будинку та паркінгу в експлуатацію прострочені на 10 років з вини забудовника. Звернула увагу на те, що суд прийшов до хибного висновку про ненадання позивачем належних доказів , а саме довідок про фінансування 100% вартості квартири та за машиномісце, чим не виконав вимоги ст. 12 ЦПК України. Водночас зауважила, що позивачем було сплачено у повному обсязі пайові внески, однак відповідальність  про видачу довідок про здійснення  100% фінансування будівництва за вказаними договорами лежить на відповідачі. Підкреслила, що станом на сьогодні зазначені об`єкти будівництва не введені  в експлуатацію, чим зокрема, порушені права позивача та невиконані зобов`язання відповідача. Однак, судом не надано належної оцінки даним обставинам. Посилаючись на вимоги ч.1 ст.4, ч.1 ст.19, ч.1 ст.77,  ч.1 ст. 81 ЦПК України, ч.4 ст.41 Конституції України, ст.3, ч.3 ст.6,ч. 5 ст.11,  ст.ст. 15, 16, 179, ч. 2 ст. 331, ст. 182,ст. 190,  ст. 626 ,ч.1 ст.638 ЦК України, ст.3 Закону України «Про оцінку майна , майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» , ст.19 Закону України « Про інвестиційну діяльність» зазначала, що судом не враховано, що позивач мала підстави визнання за нею майнових прав  на визначені об`єкти інвестування, здійснивши 100% сплату за них, що в свою чергу засвідчує правомочність позивача на отримання права власності на дані об`єкти.  Підсумовуючи просив задовольнити апеляційну скаргу. 
 
           Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Юга-Групп»  у визначений ухвалою суду строк, не скористалось  процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу. Відповідно до ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
 
           У судові засідання призначені в приміщенні Київського апеляційного суду, зокрема, останнє 18 вересня 2020 року позивач ОСОБА_1 та представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Юга-Групп»  не з`явились. 
 
           Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
 
           Виходячи з вимог частини 1 статті 44 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті  371 ч.1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 120 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2  ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін в судове засідання, які про час та місце розгляду справи  повідомлялися, причину неявки суду не повідомили, такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи. До того ж, позивач для участі у справі направив свого представника.
 
            Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга  підлягає задоволенню з наступних підстав.
 
           Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрутованість рішення суду першої інстанції в межа доводів та вимог апеляційної скарги.
           Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
 
          Відмовляючи у задоволенні позовних  вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів порушення відповідачем її майнових прав на квартиру № 154 по АДРЕСА_3 та машиномісце № 65, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
 
          Проте, з такими висновками суду погодитись не   можна   виходячи з наступного.
 
          Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
 
          У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:
1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.        
 
          Оскаржуване рішення суду не відповідає вказаним вимогам цивільного процесуального права дивлячись на таке.
 
          Однією з засад судочинства, регламентованих п. 3) ч. 1 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
 
          У відповідності до ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
          Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
 
          За змістом ст. 77 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
          Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
          Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
          Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
 
          Положеннями ст. ст. 11-13 ЦПК України, роз`яснення наданих в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі», встановлено, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.
 
          За змістом ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
          Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
 
           Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). 
 
          Судом встановлено, що 11 січня 2006 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Юга-Групп» та ОСОБА_1 було укладено Договір на пайову участь у фінансуванні будівництва будинку № 02/11-01 , відповідно до п. 2.2 якого об`єктом є частина збудованого будинку, яка має наступні параметри: квартира № 154, секція № 5, поверх 7 , кількість кімнат - 1, загальна площа квартири: 54,37 кв.м.; житлова площа: 24,97 кв.м. (а.с. 14-18).
           Відповідно до п. 2.3. Договору, (в редакції відповідно до додаткової угоди № 1 від 18 вересня 2006 року, укладеної між Товариством з обмеженою відповідальністю «Юга-Групп» та ОСОБА_1 до Договору на пайову участь у фінансуванні будівництва будинку № 02/11 - 01 від 11 січня 2006 року запланований термін завершення будівництва 2 квартал 2008 року (а.с. 19).
            Згідно п. 2.4. Договору на пайову участь у фінансуванні будівництва будинку № 02/11-01 розмір пайової участі пайовика (вартість квартири) на день укладення сторонами цього Договору становить 320 783,00 грн.
            Згідно п. 3.3.4 Договору на пайову участь у фінансуванні будівництва будинку № 02/11-01 після остаточного виконання Пайовиком вимог розділів 4 цього Договору, введення будинку в експлуатацію, за кошти Пайовичка, протягом 60 (шістдесят) днів з дня підписання Акту приймання-передачі квартири, оформити право власності Пайовика на квартиру, визначену п. 2.2 цього Договору.
            Крім того, 12 січня 2006 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Юга-Групп» та ОСОБА_1 було укладено Договір на пайову участь у фінансуванні будівництва паркінгу № 04/12-01, відповідно до п. 2.1. якого об`єктом є частина підземного паркінгу, а саме 1 машиномісце, яке має наступні параметри: машиномісце № 65 , розміри машиномісця: 3x6 метрів, за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 24-27).
             Відповідно до п. 2.2. Договору на пайову участь у фінансуванні будівництва паркінгу № 04/12-0 запланований термін завершення будівництва 2 квартал 2008 року.
             Згідно п. 2.3. Договору на пайову участь у фінансуванні будівництва паркінгу № 04/12-0 розмір пайової участі пайовика (вартість машиномісця) на день укладення сторонами цього Договору становить 75 750,00 грн.  
             Згідно п. 3.2.4 Договору на пайову участь у фінансуванні будівництва паркінгу № 04/12-0 після внесення Пайовиком 100% пайового внеску, передбаченого п. 2.3. даного договору, та введення паркінгу в експлуатацію, по довіреності Пайовика та за кошти пайовика, оформити право власності останнього на машиномісце, визначене в п. 2.1 цього Договору.
 
             Позовні вимоги  ОСОБА_1 зводились до визнання за нею майнових прав    на квартиру № 154 по АДРЕСА_3 та визнання майнових прав на машиномісце № 65, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 .
             Підставою для задоволенні позовних вимог про визнання права власності на майнові права на об`єкт нерухомості позивачем зазначено про сплату 100 % вартості майнових прав на об`єкти нерухомості.
              На підтвердження позовних вимог позивачем надано квитанцію від 20 вересня 2006 року на суму 64 156,60 грн. (а.с. 20), квитанцію від 20 березня 2006 року на суму 64 156,60 грн. (а.с. 21), квитанцію від 21 квітня 2006 року на суму 160391,50 грн. (а.с. 20), квитанцію від 22 травня 2007 року на суму 32078,30 грн. (а.с. 20) та квитанцію від 20 вересня 2006 року на суму 75 750,00 грн. (а.с. 28).
 
              Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Законом України «Про інвестиційну діяльність» від 18 вересня 1991 року № 1560-XII.
 
             Відповідно до частини п`ятої статті 7 Закону України «Про інвестиційну діяльність», зараз і надалі в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об`єктами результатами інвестицій відповідно до законодавчих актів.
 
             Згідно частини першої статті 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» об`єктами інвестиційної діяльності можуть бути будь яке майно, а також майнові права.
 
             Відповідно до статті 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживчою річчю. Майнові права визнаються речовими правами.
             Майнові права на нерухомість, що є об`єктом будівництва (інвестування), не вважаються речовими правами на чуже майно, тому що об`єктом цих прав є не чуже майно, а також не вважаються правом власності.
            Отже, майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.
 
            Згідно з абзацами 1, 3 частини другої статті 331 Цивільного кодексу України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, споруди, тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
            Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.
 
            Згідно статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
 
             Відповідно до статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
 
             За змістом статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
 
             Ураховуючи наведене, суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог помилково дійшов  висновку про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів порушення відповідачем її майнових прав на квартиру № 154 по АДРЕСА_3 та машиномісце № 65, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 дивлячись на таке.
 
           Як вбачається з матеріалів, судом першої інстанції було визначено розгляд справи у спрощеному провадженні, тобто без виклику сторін та  при наявності доказів, які містяться в матеріалах справи.
 
           Тоді, як норми ч.7 ст. 81 ЦПК України визначають, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
           Але суд не скористався нормами зазначеної статті.
 
          Оскаржуючи рішення суду, позивач надала суду апеляційної інстанції лист звернення нею до відповідача 14.05.2019 з приводу отримання нею довідки про 100% фінансування квартири і машиномісця, тобто до звернення нею з позовом до суду за захистом порушеного права (09.07.2019). Однак, відповідь нею була отримана лише у жовтні 2019 року з підтвердженням 100 % оплати і про що вона може отримати таку довідку у відповідача, а також з приводу   укладення додаткової угоди з урахуванням змін параметрів об`єктів після обмірів БТІ. 
   
            Ухвалюючи рішення про відмову у позові суд першої інстанції не врахував, що до завершення будівництва об`єкту нерухомості, а саме квартири та машиномісця і введення їх в експлуатаці, позивачеві, як інвестору, належать майнові права на ці об`єкти.
 
             Встановивши, що відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання, а також, ураховуючи, що багатоквартирний житловий будинок (секція№5) АДРЕСА_3   не було введено в експлуатацію, повну та своєчасну сплату позивачем пайових внесків (довідки про оплату а.с.79,80), суд апеляційної інстанції   дійшов  висновку про наявність підстав для визнання за позивачем майнових прав  на квартиру №177 по АДРЕСА_3 , кількість кімнат -1(одна), розташована в осях «14-16»  та «Ж-Л» по горизонталі; загальна площа квартири:56,9 кв.м, житлова:24,7 кв.м; кількість поверхів квартири-1 (один), як на частку в об`єкті незавершеного будівництва згідно Договору на пайову участь у фінансуванні будівництва будинку №02/11-01 від 11.01.2006, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮГА-Груп» та ОСОБА_1 та      майнових прав на  машиномісце № 65 , розміри 3 х 6 метрів за адресою: АДРЕСА_3 , як на частку в об`єкті незавершеного будівництва згідно Договору на пайову участь у фінансуванні будівництва будинку №04/12-01 від 12.01.2006, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮГА-Груп» та ОСОБА_1 .
 
             Зазначене узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 27 лютого 2019 року у справі № 14-606цс18.
 
             Висновок  суду першої інстанції про відсутність підстав до задоволення позову, з огляду на те, що позивач не надала належних та допустимих доказів порушення відповідачем її майнових прав на квартиру та машиномісце, чим не виконала вимоги ст. 12 ЦПК України є помилковими з урахуванням вищевикладених обставин.
 
             Неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права у справі, яка переглядається,  за неповно встановлених обставин, які мають значення для справи, неправильним визначенням, відповідно до встановлених судом обставин, правовідносин, призвело до неправильного вирішення справи, тому відповідно до статті 376 ЦПК України судове рішення  підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.  
 
              Відповідно до положень статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судові витрати, понесені  позивачем у зв`язку з розглядом справи в суді першої - 3965,33 грн та апеляційної - 5947,99 грн  інстанцій  та висновків суду щодо задоволення позовних вимог, необхідно віднести на відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮГА-Груп».    
 
             Ураховуючи фактичні обставини справи, вимоги закону, колегія суддів приходить до висновку,що судове рішення не відповідає вимогам  ст. 263 ЦПК України  щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що є підставою для його скасування з ухваленням нового рішення.  
 
             Керуючись ст. ст.   376, 382, 383, 384  ЦПК України, колегія суддів ,-    

 
п о с т а н о в и л а :
 
Апеляційну  скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
 
Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 25 вересня 2019 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити. 
Визнати за ОСОБА_1   майнові права на квартиру №177 по АДРЕСА_3 , кількість кімнат -1(одна), розташована в осях «14-16»  та «Ж-Л» по горизонталі; загальна площа квартири: 56,9 кв.м, житлова:24,7 кв.м; кількість поверхів квартири-1 (один), як на частку в об`єкті незавершеного будівництва згідно Договору на пайову участь у фінансуванні будівництва будинку №02/11-01 від 11.01.2006, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮГА-Груп» та ОСОБА_1 .
Визнати за ОСОБА_1   майнові права на  машиномісце № 65 , розміри 3 х 6 метрів за адресою: АДРЕСА_3 , як на частку в об`єкті незавершеного будівництва згідно Договору на пайову участь у фінансуванні будівництва будинку №04/12-01 від 12.01.2006, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮГА-Груп» та ОСОБА_1 .
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮГА-Груп»  на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 9913,32 грн. 
 
Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду  протягом тридцяти днів з дня її проголошення. При оголошенні вступної та резолютивної частин судового рішення,  зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

                                                      Головуючий:
 
                                                      Судді: