КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД  
                                                                                                                      
Справа № 369/9817/20                                                                         Головуючий у 1-й інст. - Дубас Т.В.
Апеляційне провадження 22-ц/824/12340/2020                                                     Доповідач - Рубан С.М.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
29 вересня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді       Рубан С.М.
суддів                             Заришняк Г.М., Мараєва Н.Є.  
при секретарі                 Букалов В.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Києво - Святошинського районного суду Київської області від 18 серпня 2020 року, постановлену у складі судді Дубас Т.В. у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви, -  
 
В С Т А Н О В И В :
 
ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до подачі позовної заяви, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «СТОУН ХЕДЖ ДЕВЕЛОПМЕНТ».
Посилається на те, що 07 серпня 2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно він дізнався, що його квартира була відчужена за договором купівлі-продажу на користь ТОВ «СТОУН ХЕДЖ ДЕВЕЛОПМЕНТ». Зазначає, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до порушення його права власності та права користування, він не зможе поновити свої права шляхом подання позову про витребування майна та визнання договору купівлі - продажу недійсним, у разі відчуження чи передачі вказаної квартири до іпотеки чи в оренду необхідно буде звертатися до суду ще з одним позовом.
Ухвалою Києво - Святошинського районного суду Київської області від 18 серпня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви - відмовлено.
Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити та накласти арешт на квартиру, що розташована за адресою АДРЕСА_1 .
Посилається на те, що звертаючись із заявою про забезпечення позову ОСОБА_1 вказав, що ТОВ «ЮК «Право та гроші», як незаконний іпотекодержатель, незважаючи на існування в суді справи №369/6015/20 відчужив його квартиру, чим незаконно позбавив його права власності. ОСОБА_1 має намір захистити своє порушене право та подати позов про витребування майна від ТОВ «СТОУН ХЕДЖ ДЕВЕЛОПМЕНТ» та про визнання договору купівлі - продажу недійсним, тому вважає, що ТОВ «СТОУН ХЕДЖ ДЕВЕЛОПМЕНТ» як останній власник спірної квартири має об`єктивну можливість вчинення дій, які можуть утруднити виконання рішення суду про задоволення позову.  Предметом спору (майбутнього позову) є визнання договору купівлі - продажу квартири недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння, тому вид забезпечення позову, який просив застосувати заявник є співмірним із позовними вимогами з якими він звернувся до суду, необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставини справи, які свідчать про наявність вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.   
 
В судовому засіданні представник ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у апеляційній скарзі.
Інші учасники справи відзиву на апеляційну скаргу до суду не подали, в судове засіданні не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явились у судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.
Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не вказано з яким позовом він планує звернутися до суду, не наведено вмотивованого обґрунтування, що саме цей вид заходу забезпечення позову необхідно вжити, та що невжиття такого заходу ускладнить або унеможливить виконання рішення суду, не зазначено, яким чином може сприяти виконанню рішення суду вказаний захід забезпечення позову, не зазначено обставини та не надано документи, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. 
 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги виходячи з наступного.
 
          Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. 
          Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується:
     накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;
      накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави;
     забороною вчиняти певні дії;
     встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин;
     забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;
    зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;
   зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;
    зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;
    арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;
    іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
          Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року №9, роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку сторін з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
З сукупного аналізу вищевказаних положень законодавства вбачається, що застосування у справі заходів забезпечення позову є виправданим, якщо з обставин справи встановлено об'єктивну можливість вчинення відповідачем дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позову.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що не застосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».
Таким чином, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду і заходи повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.
 
     В заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 посилається на те, що його квартира була відчужена за договором купівлі - продажу на користь ТОВ «СТОУН ХЕДЖ ДЕВЕЛОПМЕНТ». ОСОБА_1 має намір захистити своє порушене право в суді та подати позов до ТОВ «СТОУН ХЕДЖ ДЕВЕЛОПМЕНТ» про визнання договору купівлі - продажу недійсним та витребування майна. В провадженні Києво - Святошинського районного суду Київської області перебуває справа №369/6015/20 за позовом ОСОБА_1 до Юридичної компанії «Право та гроші», ТОВ ФК «Фактор Груп», третя особа ТОВ «Траєкторія», про відновлення становища, яке існувало до порушення. Зазначає, що незважаючи на існування вказаної справи в суді, ТОВ «ЮК «Право та гроші» як незаконний іпотекодержатель відчужив квартиру            ОСОБА_1 , чим незаконно позбавив його права власності.
     Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
     Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
     Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
     Згідно ч.ч.1,2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
     Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 
     Як вбачається з матеріалів справи, ані суду першої інстанції, ані апеляційному суду ОСОБА_1 не надав жодного позову чи інших доказів відповідно до положень статей 77-78 ЦПК України, які б свідчили про наявність між сторонами спору щодо вказаної квартири, на яку він просить накласти арешт. 
     
          Згідно ч.4 ст. 152 ЦПК України у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.
 
          Колегія суддів звертає увагу, що до апеляційної скарги не додано доказів пред`явлення ОСОБА_1 відповідного позову у строк передбачений ч.4 ст.152 ЦПК України та не підтверджено доказами відповідно до приписів статей 77-78 ЦПК України про неможливість подання до суду такого позову. Крім того, в судовому засіданні в апеляційному суді представник ОСОБА_1 пояснив, що йому невідомо чи подано до суду на даний час ОСОБА_1 позов до ТОВ «СТОУН ХЕДЖ ДЕВЕЛОПМЕНТ» про визнання договору купівлі - продажу недійсним та витребування майна. 
 
Оскільки  подана позивачем заява не містить обґрунтованих посилань, а матеріали заяви - відповідних доказів, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви.
За встановлених обставин доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушеннясудом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи та порушення прав скаржника.
 
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_1 не позбавлений можливості звернутися до суду з новою заявою про забезпечення позову одночасно з пред`явленням позову відповідно до положень ч.1 ст.152 ЦПК України.
Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність постановленої у справі ухвали.
           Оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 379, 381-384 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Києво - Святошинського районного суду Київської області від 18 серпня 2020  року - залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Повний текст постанови складено 06 жовтня 2020 року.
 
            Головуючий                                     Рубан С.М. 
    Судді                                               Заришняк Г.М.
                  Мараєва Н.Є.