П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
21 жовтня 2020 року                                                                         місто  Київ
                                                                                                           справа № 359/2597/18
                                                                                                  провадження №22-ц/824/10801/2020
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Мазурик О.Ф., Поливач Л.Д., за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.,
 
сторони:
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - ОСОБА_2 
відповідач - ОСОБА_3 
відповідач - приватний нотаріус Смілянського міського нотаріального округу Таран Галина Володимирівна
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану адвокатом Біловчуком Дмитром Івановичем, 
на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 березня  2020 року, ухвалене у складі судді Муранової -Лесів І.В.,
у справі за позовом законного представника недієздатної ОСОБА_1 ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Смілянського міського нотаріального округу Таран Галина Володимирівна про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, витребування квартири з чужого незаконного володіння, скасування рішення про державну реєстрацію,-
 
В С Т А Н О В И В:
 
У квітні 2018 року  позивач ОСОБА_4 , як опікун ОСОБА_1 ,  звернувся до  суду з позовом до відповідачів про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, витребування квартири з чужого незаконного володіння, скасування рішення про державну реєстрацію.
Позов обґрунтовано тим, що 24 червня 2010 року ОСОБА_1 , не усвідомлюючи значення своїх дій та не маючи можливості керувати ними, уклала з ОСОБА_2 договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 грудня 2010 року  ОСОБА_1 визнано недієздатною. 
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 3 червня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні ним права власності  на квартиру та зустрічним позовом  ОСОБА_4 , як опікуна ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі - продажу квартири недійсним, в порядку  вжиття заходів забезпечення зустрічного позову накладено арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області  від 31 січня 2018 року, яке набрало законної сили 13 березня 2018 року,  визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 24 червня 2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Дудкою О.С., зареєстрований в реєстрі під № 2169. Скасовано заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою:  АДРЕСА_1 , вжиті  ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 3 червня 2011 року.
Не дивлячись на те, що ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 3 червня 2011 року було накладено арешт на спірну квартиру, ОСОБА_2   була відчужена вказана квартира ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 18 жовтня 2016 року.
Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив  позов задовольнити.
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 березня 2020 року  позов  ОСОБА_4 як опікуна ОСОБА_1    задоволено частково. Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 квартиру, що  знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .  Скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 31964279 від 20 жовтня 2016 року, винесеного приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу Черкаської області Таран Галиною Володимирівною, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1060596232105, об`єкт нерухомого майна: квартира, об`єкт нерухомості, адреса: АДРЕСА_1 
Стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі по 704 грн.80 коп. з кожного.
Не погоджуючись з таким рішенням, представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Біловчук Д.І. подав апеляційну скаргу, в якій просить  рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.  В апеляційній скарзі посилається на порушенням судом першої інстанції норм матеріального права. Зокрема посилається на те, що  при визнанні недійсним договору купівлі-продажу квартири , що був укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , жодна із сторін договору не ставила питання щодо застосування наслідків недійсності правочину, суд також з власної ініціативи не застосував наслідки недійсності правочину, а отже сторона позивача не ставила питання про повернення у її власність спірної квартири. Відповідач ОСОБА_3 є належним набувачем, оскільки набув право власності на спірну квартиру в установленому законом порядку, на момент придбання ним квартири, будь-яких заборон на відчуження майна в реєстрі речових прав на нерухоме майно не було.
Крім того, апелянт посилається на те, що висновок суду першої інстанції про те, що перебіг позовної давності  слід відліковувати з моменту коли  позивач дізнався про вчинення договору купівлі-продажу між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суперечить практиці Великої Палати Верховного Суду, а також висновкам самого суду у даній справі, адже в задоволенні позовної вимоги щодо  визнання договору купівлі-продажу недійсним було відмовлено, а задоволено лише позовну вимогу щодо витребування майна з чужого незаконного володіння, про те що майно вибуло з володіння власника позивач дізнався в 2011 році, коли ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні майном. До того ж апелянт вважає, що оскільки  позовні вимоги про витребування майна до квітня 2018 року позивачем не заявлялись, строк позовної давності не переривався, а отже сплив ще в квітні 2014 року, до укладення правочину, що оспорюється в даному провадженні.
Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу інші учасники справи не скористались.
В судове засідання відповідач ОСОБА_2 , приватний нотаріус Смілянського міського нотаріального округу Таран Г.В. не з`явилися, про день та час розгляду справи  були повідомлені, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (т.2 а.с.52, 54,55), причини своєї неявки суду не повідомили, у зв`язку з чим колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у їх відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.
ОСОБА_3 та його представник адвокат Біловчук Д.І. апеляційну скаргу підтримали і просили її задовольнити.
ОСОБА_4 проти доводів апеляційної скарги заперечував і просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає  задоволенню, виходячи з наступного.
Судом установлено, що рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 грудня 2010 року  визнано недієздатною ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та призначено опікуна ОСОБА_4 її опікуном.
Згідно довідки МСЕК до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серії АВ № 0211407 від 9 червня 2015 року, ОСОБА_1 , з 8 червня 2015 року є інвалідом другої групи загального захворювання довічно.
ОСОБА_1 на праві власності належала квартира АДРЕСА_2 , яка була нею відчужена на підставі договору купівлі-продажу від 24 червня 2010 року, укладеного з ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом  Бориспільського міського нотаріального округу Дудкою О.С., зареєстрованого в реєстрі за № 1798.
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 31 січня 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 24 січня 2019 року, ухваленим у справі № 359/818/14-ц, було задоволено позов ОСОБА_4 , в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Бориспільського міського нотаріального округу Дудка О.С. про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 24 червня 2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Дудкою О.С. та зареєстрований за № 2169. Скасовано заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на вказану квартиру, вжиті ухвалою Бориспільського міськрайонного суду  від 3 червня 2011 року.
Зі змісту рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 31 січня 2018 року у справі 359/818/14-ц  вбачається, що в судовому засіданні 3 червня 2011 року за участю сторін - представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_6 та представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , суд розглянув та задовольнив заяву представника відповідача та опікуна ОСОБА_1 - ОСОБА_4 про забезпечення позову та наклав арешт на нерухоме майно - спірну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка на той момент була зареєстрована за ОСОБА_2 .
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 31 січня 2018 року у справі 359/818/14-ц   встановлено, що  у період укладення договору купівлі-продажу квартири від 24 червня 2010 року ОСОБА_1 страждала на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді шизофренії, парної дна форма, безперервний перебіг, і за своїм психічним станом у зазначений період часу не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, і таким чином, квартира, яка належала на праві власності ОСОБА_1 вибула з її власності без її волі.
Крім того,  судом установлено, що 18 жовтня 2016 року між представником ОСОБА_2 - ОСОБА_7 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться в АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу Таран Г.В. та зареєстровано в реєстрі за № 1640.
Згідно пояснень позивача про такі обставини йому стало відомо 14 березня 2018 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 116943215 від 14 березня 2018 року, приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу Черкаської області Таран Г.В. 18 жовтня 2016 року зареєстровано право власності за ОСОБА_3 на нерухоме майно, реєстраційний номер 1060596232105, квартири АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу № 1640, виданого 18 жовтня 2016 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Зі змісту договору купівлі-продажу квартири  від 18 жовтня 2016 року, реєстровий № 1640, укладеного між відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , встановлено, що в п.1 договору сторони зазначили, що згадана квартира належить продавцю ОСОБА_2 на підставі дубліката  договору купівлі-продажу, посвідченого Дудкою О.С., приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області, 24 червня 2010 року за № 1798.
В пункті 6 договору купівлі-продажу квартири від 18 жовтня 2016 року зазначено, зокрема, що повірений продавця свідчить, що квартира, яка є предметом цього договору, до цього часу нікому іншому не продана, не подарована, іншим способом не відчужена, під забороною (арештом), а також заставою, в тому числі податковою, не перебуває, судовому спору щодо неї і прав у третіх осіб як в межах, так і за межами України, не має.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що  спірна квартира вибула від власника ОСОБА_1 не з її волі, що встановлено рішенням  Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 31 січня 2018 року,   а тому  така квартира відповідно до   положень ст.388 ЦК України підлягає витребуванню  з чужого незаконного володіння  відповідача ОСОБА_3 .. При цьому, судом врахована правова позиція викладені в постанові  Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року  у справі № 674/31/15-ц. Що стосується застосування позовної давності, про що заявлено  представником відповідача ОСОБА_3 , то суд вважав, що строк позовної давності позивачем не пропущений, оскільки про порушення свого права останній міг  дізнатися  з моменту  державної реєстрації  договору купівлі-продажу, тобто 20 жовтня 2016 року, до суду позивач звернувся 4 квітня 2018 року, тобто в межах визначеного законом строку позовної давності.
Такий висновок суду першої інстанції ґрунтується на встановлених обставинах і нормах матеріального права.
Відповідно до ст.ст.317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.
Статтею 330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст.388 цього Кодексу майно не може бути витребувано у нього.
Відповідно до закріпленого в ст.387 ЦК України загального правила власник має необмежене  право витребувати майно з чужого незаконного володіння.
Згідно із ч.1 ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в  особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він  передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача.
Отже, вирішуючи спір про витребування майна із чужого незаконного володіння, суд повинен встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власників у силу обставин, передбачених ч.1 ст.388 ЦК України, зокрема чи з їхньої волі вибуло це майно з їх володіння.
Оскільки добросовісне набуття в розумінні ст.388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбане  не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, то наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з чужого незаконного володіння (правова позиція, викладені у постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 6-1203цс15,  у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 674/31/15-ц).
Встановивши, що   квартира АДРЕСА_2 ,  вибула з володіння власника ОСОБА_1 поза її волею,  договір, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , визнаний судом недійсним, але ОСОБА_2 , до ухвалення рішення про визнання договору недійсним , ця квартира була відчужені ОСОБА_3 ,  суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність, передбачених п.3 ч.1 ст.388 ЦК України підстав, для витребування спірної квартири  від ОСОБА_3   у власність  ОСОБА_1 . 
Оскільки квартира вибула із володіння власника ОСОБА_1 поза її волею, що є достатньою підставою для її витребування  від ОСОБА_3 ,  тому доводи апеляційної скарги в тій частині, що ОСОБА_3 є добросовісним набувачем,  що на момент укладення та посвідчення нотаріусом договору купівлі-продажу між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у державному  реєстрі речових прав на нерухоме майно були відсутні будь-які заборони щодо відчуження цього  майна,  є безпідставними і не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення.
Не застосування  позивачем  реституції як способу захисту цивільного права при вирішенні  спору про визнання недійсним договору купівлі-продажу, укладеного 24 червня 2010 року  між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , не дає підстав вважати, що  у діях ОСОБА_1 була наявна воля на передачу ОСОБА_2 спірної квартири у власність ОСОБА_3 .
Доводи апеляційної скарги щодо неправильності визначення судом першої інстанції початку перебігу позовної давності до вимог ОСОБА_4 як  законного представника ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння, є також безпідставними, оскільки судом встановлено, що про порушення свого права  через відчуження ОСОБА_2 спірної квартири ОСОБА_3   сторона позивача могла дізнатися з моменту державної реєстрації  права власності ОСОБА_3 на спірну квартиру, тобто з 20 жовтня 2016 року. Позивач звернувся до суду з позовом про витребування майна у квітні 2018 року, тобто в межах визначеного законом строку позовної давності.
Інших доводів апеляційна скарга не містить.
Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене на повно з`ясованих обставинах з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують..
   Керуючись  ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375,  381-384, 390  ЦПК  України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану адвокатом Біловчуком Дмитром Івановичем,  залишити без задоволення.
РішенняБориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 березня  2020 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з  дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду  протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
 
Повна постанова складена 23 жовтня  2020 року.

Суддя-доповідач:                                                                    О.І. Шкоріна 

Судді:                                                                                       О.Ф.Мазурик

                                                                                                  Л.Д. Поливач