Справа № 442/1187/18                                Головуючий у 1 інстанції: Крамар О.В. 
Провадження № 22-ц/811/1766/20                        Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 
Категорія: 85

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       20 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого - судді Ніткевича А.В., 
суддів: Бойко С.М., Цяцяка Р.П.
секретаря Юзефович Ю.І.
        з участю заявника ОСОБА_1 , представника заявника ОСОБА_2 , представника апелянта ОСОБА_3 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_3 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 березня 2018 року в складі судді Крамара О.В. у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, з участю заінтересованої особи приватний нотаріус Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Лютик Роксолана Василівна,-
встановила:

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.
Вимоги обгрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_5 , про що виконавчим комітетом Волянської сільської ради Дрогобицького району у Львівській області складено відповідний актовий запис за № 06 та видано Свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1 .
Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на належний йому на праві приватної власності житловий будинок з господарськими будівлями АДРЕСА_1 .
Оскільки батьки ОСОБА_5 вже померли, а дітей у нього не було, вона є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину.
У визначений законодавством строк, вона звернулася до приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу Лютик Р.В. із заявою про прийняття спадщини, а після спливу шести місяців із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка.
Однак, під час вивчення нотаріусом поданих нею документів виявилося, що свідоцтво про шлюб з ОСОБА_5 у неї відсутнє. У Дрогобицькому районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області їй повідомили, що акт реєстрації шлюбу між ними скасовано на підставі рішення Дрогобицького районного суду Львівської області від 1995 року.
13 лютого 2018 року нотаріус видала Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки нею не подано доказів родинних стосунків зі спадкодавцем. Роз`яснила, що таким доказом може бути, зокрема, рішення суду, що набрало законної сили про встановлення факту родинних та інших відносин.
Встановлення факту проживання однією сім`єю необхідне для реалізації свого права на спадщину після померлого ОСОБА_5 . Просила заяву задовольнити.
Оскаржуваним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 березня 2018 року заяву ОСОБА_1 задоволено.
Встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_5 без шлюбу з 09 серпня 2012 року по 09 серпня 2017 року.
Рішення суду оскаржив представник  ОСОБА_4 - ОСОБА_3 , зазначає, що його довірителька не була залучена до участі у справі, при цьому вважає, що оскаржуване рішення стосується її прав та інтересів.
На думку апелянта, в оскаржуваному рішенні не зазначено фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин, докази, які взяті до уваги та які відхилені, норми права, які суд застосував та мотиви їх застосування.
В апеляційній скарзі зазначає, що звернувшись до суду ОСОБА_1 надала лише заяву, при цьому не надала жодних доказів та документів, чи посилань на інші докази спільного проживання із спадкодавцем.
Покликається на те, що суд не надав оцінки обставинам, чому шлюбні відносини не були поновлені, чи дійсно заявниця та спадкодавець проживали спільно, за наявності у спадкодавця власної оселі, не встановив коло осіб, які зареєстровані за місцем відкриття спадщини.
Крім цього зазначає, що заявниця ввела суд в оману, зазначивши, що є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину.
Натомість, апелянтка є рідною дочкою спадкодавця, що підтверджується свідоцтвом про народження, а також у нього є рідний брат та дві рідні сестри, які є спадкоємцями другої черги.
Крім цього зазначає, що спільний відпочинок, святкування, без доведенням факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склалися та мали місце, протягом відповідного періоду, відносини, які притаманні подружжю.
Вважає, що у справі не надано належних і допустимих доказів на підтвердження факту проживання однією сімєю заявника і спадкодавця без реєстрації шлюбу.
Просить скасувати рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 березня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволення заяви в повному обсязі.
10 серпня 2020 року заявник ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково виходячи із такого.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Задовольняючи заяву та встановлюючи факт, що має юридичне значення суд першої інстанції виходив з того, що встановлення факту належності документів та факту родинних відносин, заявнику необхідне для оформлення спадкових прав на спадкове майно, при цьому зібрані у справі докази та встановлені судом обставини свідчать про те, що заява ОСОБА_1 підставна.
Колегія суддів не може погодитися з таким висновком місцевого суду.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною 1 ст. 293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Перелік фактів, що мають юридичне значення та які встановлюються в судовому порядку передбачений у ч.ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утримання; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного чи природного характеру.
У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України).
Згідно із ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.
Як роз`яснено у п. 1 постанови Пленум Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" (зі змінами і доповненнями), в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.
Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.
Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується із наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.
Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини.
Заявниця ОСОБА_1 є ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 5).
Згідно відмітки про реєстрацію у паспорті ОСОБА_4 , остання зареєстрована у с. Модричі, Дрогобицького району Львівської області (а.с. 28).
Рішенням Дрогобицького районного суду Львівської області від 25.01.1995, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 розірвано. Позивачем у даній справі виступала заявниця ОСОБА_1 (а.с. 7).
Згідно із свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_2 від 10.08.2007, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 59 років, про що складено відповідний актовий запис № 06 (а.с. 6).
Відповідно до довідки виконкому Волянської сільської ради Дрогобицького району Львівської області від 14.08.2017 № 153, ОСОБА_1 поховала власним коштом в с. Воля Якубова Дрогобицького району свого чоловіка ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 9).
Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на його майно, до якого зокрема, належить житловий будинок, загальною площею 78,6 к.в.м. під АДРЕСА_1 (а.с. 8).
Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватний нотаріус Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Лютик Р.В. відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 10). 
У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.
Звертаючись до суду із заявою ОСОБА_1 самостійно зазначила, що встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем їй необхідно для реалізації свого права на спадщину після померлого ОСОБА_5 . При цьому, спадкоємців, які б входили до першої, другої чи третьої черг спадкування за законом немає, тому за умови встановлення факту, зможе оформити спадкові права на спадщину за законом. 
Згідно із ч. 6 ст. 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи в порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
З точки зору закону під спором про право в справах окремого провадження розуміється конфлікт інтересів заявника та хоча б однієї із заінтересованих осіб внаслідок заперечення такої особи проти задоволення заяви про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів або неоспорюваних прав, а також можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок задоволення відповідної заяви.
Процесуальний закон вимагає встановити наявність спору про право, а не припускати його можливість.
Такий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 16 січня 2018 року (справа №640/10329/16).
До апеляційної скарги ОСОБА_4 додано копію свідоцтва про народження, згідно якого її батьками записані ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с. 25).
Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке здійснюється за заповітом або за законом. 
За положеннями статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України).
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить беззаперечно висновку про те, що апелянтка ОСОБА_4 належить до першої черги спадкування за законом після смерті свого батька ОСОБА_5 , оскільки доказів, які б спростовували таке, колегією суддів не встановлено, зокрема в матеріалах справи відсутній заповіт спадкодавця, відповідна заява ОСОБА_4 про відмову від спадкування.
Більше того, ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті свого батька ОСОБА_5 .

При цьому, як слідує з відзиву заявниці ОСОБА_1 на позовну заяву ОСОБА_4 (дочки спадкодавця) про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, ОСОБА_1 знала про наявність у ОСОБА_5 дочки та інших рідних людей, яких як зазначає, повідомляла про його смерть (а.с. 29-30).
В свою чергу, звертаючись до суду із даною заявою та до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, ОСОБА_1 зазначила, що інші спадкоємці відсутні.
Враховуючи наведене та те, що заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, подано ОСОБА_1 до суду в порядку окремого провадження саме з метою захисту своїх спадкових прав та оформлення спадщини в подальшому, при цьому у спадкодавця ОСОБА_5 є дочка ОСОБА_4 , яка в силу закону належить до спадкоємців першої черги спадкування за законом, вона не відмовляється від своїх спадкових прав, колегія суддів приходить висновку, що під час розгляду справи виник спір про право, який повинен вирішуватися в порядку позовного провадження, однак суд першої інстанції даних обставин не врахував, тому ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права, яке необхідно скасувати із залишенням заяви без розгляду. 
Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.
Відповідно до положень ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Таким чином, з ОСОБА_1 необхідно стягнути на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 528 грн. 60 коп сплачений за подання апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, п. 4 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 377, 381, 382, 383, 384 ЦПК України,  колегія суддів, -
постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_3 - задовольнити частково.
Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 березня 2018 року - скасувати.
Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, з участю заінтересованої особи приватний нотаріус Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Лютик Роксолана Василівна - залишити без розгляду.
Роз`яснити заявнику ОСОБА_1 , що вона має право подати позов на загальних підставах.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 528 (п`ятсот двадцять вісім) грн. 60 коп сплачений за подання апеляційної скарги.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 21 жовтня 2020 року.

Головуючий:         А.В. Ніткевич 

Судді:        С.М. Бойко

Р.П. Цяцяк