Постанова
Іменем  України 
 
09 грудня 2020 року
м. Київ
 
справа № 639/4436/17
 
провадження № 61-9814 св 20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю.,                          Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач - комунальне підприємство «Харківводоканал»; 
відповідачі:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;
третя особа - ОСОБА_4 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 15 червня 2020 року у складі колегії суддів: Хорошевського О. М., Бурлака І. В., Яцини В. Б.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У липні 2017 року комунальне підприємство «Харківводоканал» (далі - КП «Харківводоканал») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_4 , про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення.
 
Позовна заява мотивована тим, що КП «Харківводоканал» надає послуги з централізованого водопостачання та водовідведення відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, що регулюють відносини між виконавцем послуг КП «Харківводоканал» та споживачами. 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» від 10 січня 2002 року № 2918 споживач зобов`язаний своєчасно вносити плату за використану питну воду згідно з встановленими тарифами на послуги централізованого водопостачання та водовідведення. 
Вказувало, що відповідачі зареєстровані і проживають у квартирі АДРЕСА_1 , є споживачами послуг водопостачання та водовідведення, які надає позивач, на підставі відкритого абонентського особового рахунку № НОМЕР_1 , повинні регулярно, у встановлені законом строки, оплачувати вартість наданих їм підприємством послуг. Проте свої обов`язки щодо повної та своєчасної оплати отриманих послуг відповідачі не виконують, в результаті чого утворилася заборгованість. 
ОСОБА_4 має 100 % знижку плати за користування комунальними послугами, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 користуються 75 % знижкою на комунальні послуги, які враховані при нарахуванні плати.
Ураховуючи викладене, уточнивши позовні вимоги, КП «Харківводоканал» просило суд стягнути з відповідачів заборгованість за період з 01 жовтня 2013 року по 31 липня 2018 року за надані послуги з централізованого водопостачання в сумі 6 663,29 грн, за надані послуги з централізованого водовідведення в сумі 4 605,59 грн, інфляційні витрати у розмірі 1 877,84 грн та 3 % річних від простроченої суми - 357,67 грн.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2019 року позовні вимоги КП «Харківводоканал» задоволено частково.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь КП «Харківводоканал» заборгованість за період з 09 грудня 2013 року по 31 липня 2018 року у розмірі 13 423,57 грн, з яких: за надані послуги централізованого водопостачання у розмірі 6 605,77 грн, за послуги централізованого водовідведення у розмірі 4 583,08 грн, інфляційні витрати у розмірі 1 877,36 грн, 3 % річних від простроченої суми у розмірі 357,36 грн, а також судові витрати по 533,33 грн з кожного.
В іншій частині позовних вимог КП «Харківводоканал» відмовлено.
 
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог КП «Харківводоканал» з урахуванням права відповідачів на пільги щодо сплати комунальних послуг в межах строку позовної давності.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
 
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 15 червня 2020 року закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2019 року у зазначеній вище справі.
 
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2019 року вже було переглянуто в апеляційному порядку за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 , за результатами розгляду якої скаргу задоволено частково, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення позову КП «Харківводоканал». Тому відповідно до частини четвертої статті 370 ЦПК України апеляційна скарга третьої особи ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2019 року підлягає розгляду в межах доводів, які не розглядалися під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.
Закриваючи апеляційне провадження, апеляційний суд виходив з того, що частина доводів апеляційної скарги ОСОБА_4 розглядалась судом апеляційної інстанції за скаргою ОСОБА_1 , інші доводи зводяться до порушення прав відповідачів, зокрема, ОСОБА_2 , яка особисто не зверталась за захистом своїх прав та не давала повноважень ОСОБА_4 на представництво її інтересів. Жодних доводів стосовно порушень судовими рішеннями першої та апеляційної інстанцій прав саме ОСОБА_4 апеляційна скарга не містить, питання щодо її прав чи обов`язків судовими рішеннями не вирішувалось. Тому  підстави для перегляду судових рішень відсутні, апеляційне провадження підлягає закриттю на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 362 ЦПК України.
 
Короткий зміст вимог касаційних скарг
 
У липні 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 подали до Верховного Суду касаційні скарги, в яких, посилаючись на порушення норм процесуального права, просять скасувати ухвалу Харківського апеляційного суду від 15 червня 2020 року й передати справу до суду апеляційної інстанції для продовження її розгляду. 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду                            від 13 липня 2020 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, витребувано цивільну справу № 639/4436/17 із Жовтневого районного суду м. Харкова.
 
У липні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 листопада 2020 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи осіб, які подали касаційні скарги 
 
Касаційні скарги мотивовані тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2019 року, посилаючись на те, що судовим рішенням не вирішувалось питання про її права та обов`язки. Так, апеляційним судом не враховано, що у разі невиконання відповідачами вказаного судового рішення про стягнення заборгованості за комунальні послуги можливе звернення стягнення на майно, зокрема, квартиру у якій проживає ОСОБА_4 , та яка належить на праві спільної сумісної власності їй та відповідачам. Отже, рішення суду першої інстанції безпосередньо стосується її законних прав та інтересів.  
Апеляційним судом також не враховано, що постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19», із подальшими змінами, на усій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року до 31 липня 2020 року.
02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до підпункту 3 пункту 12 розділ ХІІ «Прикінцеві положення» доповнено пунктом 3, за змістом якого строки, визначені, зокрема, статтями 354, 360, ЦПК України, а також інші процесуальні строки, зокрема, щодо подання відзиву, розгляду апеляційної скарги продовжуються на строк дії такого карантину. Отже, строки на подання відзиву на апеляційну скаргу, а також на подання змін до апеляційної скарги тривали на час постановлення апеляційним судом оскаржуваної ухвали від 15 червня 2020 року про закриття апеляційного провадження.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу 
 
У серпні 2020 року адвокат Хом`як Р. В., який представляє інтереси КП «Харківводоканал», подав відзив на касаційну скаргу, в якому зазначено, що підстав для скасування оскаржуваного судового рішення немає, оскільки доводи касаційної скарги не свідчать про те, що судом апеляційної інстанції допущено порушення норм процесуального права, апеляційний суд постановив законну та обґрунтовану ухвалу про закриття провадження у справі.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Установлено, що у липні 2017 року КП «Харківводоканал» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_4 , про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення.
 
Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2019 року позовні вимоги КП «Харківводоканал» задоволено частково.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь КП «Харківводоканал» заборгованість за період з 09 грудня 2013 року по 31 липня 2018 року у розмірі 13 423,57 грн, з яких: за надані послуги централізованого водопостачання у розмірі 6 605,77 грн, за послуги централізованого водовідведення у розмірі 4 583,08 грн, інфляційні витрати у розмірі 1 877,36 грн, 3 % річних від простроченої суми у розмірі 357,36 грн, а також судові витрати по 533,33 грн з кожного.
В іншій частині позовних вимог КП «Харківводоканал» відмовлено.
 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.
 
Постановою Харківського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позовні вимоги КП «Харківводоканал» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь КП «Харківводоканал» заборгованість за період з 09 грудня 2013 року по 31 липня 2018 року за надані послуги централізованого водопостачання у розмірі по 1 651,44 грн з кожного, заборгованість за надані послуги централізованого водовідведення по 1 145,77 грн з кожного, 3 % річних від простроченої суми - 89,34 грн з кожного та інфляційні                                      витрати - 469,34 грн з кожного; стягнуто з ОСОБА_3 на користь КП «Харківводоканал» заборгованість за період з 09 грудня 2013 року по 31 липня 2018 року за надані послуги централізованого водопостачання у розмірі 3 302,88 грн, за надані послуги централізованого водовідведення у розмірі 2 291,54 грн, 3 % річних від простроченої суми - 178,68 грн та інфляційні витрати - 938,68 грн; вирішено питання про розподіл судових витрат. 
 
У березні 2020 року з апеляційною скаргою на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2019 року звернулась третя особа у справі - ОСОБА_4 .
 
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 13 квітня 2020 року поновлено ОСОБА_4 строк на апеляційне оскарження рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2019 року та відкрито апеляційне провадження у справі за її апеляційною скаргою на вказане судове рішення.
 
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 21 квітня 2020 року закінчено підготовку апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 01 жовтня 2019 року, справу призначено до розгляду апеляційним судом в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомленням учасників справи.
 
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 15 червня 2020 року закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2019 року Закриваючи апеляційне провадження, суд апеляційної інстанції виходив із наявності підстав, передбачених пунктами 2, 3 частини першої статті 362 ЦПК України.
 
1.     Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_4 підлягають задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення апеляційної інстанції не відповідає. 
 
У статті 129 Конституції України у числі основних засад судочинства зазначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Воно гарантується визначеними Конституцією України основними засадами судочинства, які є обов`язковими для всіх форм судочинства та всіх судових інстанцій, зокрема забезпеченням апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.
 
Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина.
 
Отже, конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи в касаційному порядку, яке має бути реалізоване, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження.
 
Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких установлена в належній судовій процедурі та формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі та забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).
 
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначав, що право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (§ 22, рішення ЄСПЛ у справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03).
 
Реалізація конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення ставиться у залежність від положень процесуального закону.
 
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.
 
Пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.
 
Тлумачення наведених норм процесуального права свідчить про те, що суд апеляційної інстанції в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи не вирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси саме  особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції та подала апеляційну скаргу, і якщо такі обставини не підтвердяться, закрити апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.
 
Отже визначені пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України підстави для закриття апеляційного провадження стосуються лише осіб, які не брали участі у розгляді справи судом першої інстанції та подали апеляційну скаргу. При цьому процесуальним законом визначено, що учасники справи не позбавлені права апеляційного оскарження рішення першої інстанції у випадку незгоди із його висновками.
 
Закриваючи апеляційне провадженняза апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2019 року, апеляційний суд не врахував, що ОСОБА_4 має процесуальний статус учасника справи (третя особа), що відповідає матеріалам справи, та відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України має право, як учасник справи, оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції у разі незгоди із його висновками.
 
Порядок розгляду апеляційної скарги, що надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи, врегульовано статтею 370 ЦПК України.
 
Так, якщо апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи, і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час апеляційного розгляду справи, суд розглядає відповідну скаргу за правилами цієї глави (частина перша статті 370 ЦПК України).
За результатами розгляду апеляційної скарги суд приймає постанову відповідно до статті 382 цього Кодексу. При цьому за наявності підстав може бути скасовано раніше прийняту постанову суду апеляційної інстанції (частина третя статті 370 ЦПК України).
 
Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 370 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглядає скаргу, вказану в частині першій цієї статті, в межах доводів, які не розглядалися під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи. Суд відмовляє у відкритті провадження за апеляційною скаргою, поданою відповідно до частини першої цієї статті, якщо суд розглянув наведені у ній доводи під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.
 
Таким чином, розгляд апеляційної скарги в порядку статті 370 ЦПК України передбачає перевірку законності судового рішення за наслідками розгляду попередньої апеляційної скарги.
 
Відповідно до частини першої та другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
 
Закриваючи апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 01 жовтня 2019 року, апеляційний суд фактично самоусунувся від розгляду її апеляційної скарги в межах доводів, які не розглядалися під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи, та перевірки законності судового рішення за наслідками розгляду попередньої апеляційної скарги.
 
З урахуванням вищевказаних порушень, допущених судом апеляційної інстанції, ухвала Харківського апеляційного суду від 15 червня 2020 року не може вважатись законною і обґрунтованою та підлягає скасуванню.
 
Згідно з частиною четвертою статті 406 ЦПК України у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвали суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає провадженню у справі, справа передається на розгляд суду апеляційної інстанції.
 
Відповідно до частини шостої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.
 
Оскільки порушення апеляційним судом норм процесуального права призвело до ухвалення незаконного судового рішення, оскаржувана постанова відповідно до статті 411 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
 
Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_4 задовольнити.
 
Ухвалу Харківського апеляційного суду від 15 червня 2020 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                    Є. В. Синельников 
 
Судді:                                                                                               О. В. Білоконь 
 
                                                                                                     О. М. Осіян
 
Н. Ю. Сакара 
 
В. В. Шипович