Справа № 456/4408/18                                Головуючий у 1 інстанції: Гула Л.В. 
Провадження № 22-ц/811/540/20                        Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М. 
Категорія:36

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

                22 вересня 2020 року                                  м.Львів
Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого – судді Бойко С.М.,
суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,
секретаря – Жукровської Х.І., 
з участю: представника АТ «Оператор газорозподільної
системи «Львівгаз» – Москаль А.Б., представника
позивача – Кравець А.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 05 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз», товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,
                                        в с т а н о в и л а:
Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 05 серпня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано дії акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» по встановленню загальнобудинкового лічильника газу для обліку спожитого газу в будинку АДРЕСА_1 протиправними.
Зобов`язано товариство з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» здійснити перерахунок ОСОБА_1 вартості спожитого газу за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.06.2018 року по 01.08.2018 року відповідно до встановлених норм споживання природного газу.
Стягнуто з акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз», товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» в дохід держави по 768 грн. 40 коп. судового збору.
Рішення суду оскаржив відповідач АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз», просить його скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю. 
Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що загальнобудинковий лічильник газу встановлено на виконання вимог Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» та з метою забезпечення комерційним обліком природного газу позивача ОСОБА_1 , що узгоджується із правовим висновком Верховного Суду у постанові від 08.08.2018 року у справі №296/6536/17-ц, оскільки у разі не встановлення лічильника, Національна комісія регулювання електроенергетики України мала б право накласти на ПАТ «Львівгаз» штрафні санкції значного розміру.
Також апелянт зазначає, що позовна вимога про здійснення перерахунку заявлена до неналежного відповідача, оскільки об`єми та обсяги спожитого природного газу по об`єкту (квартирі ОСОБА_1 ) визначаються виключно ПАТ «Львівгаз», тому позовна вимога про здійснення перерахунку може бути заявлена лише до належного відповідача – ПАТ «Львівгаз», а не до ТОВ «Львівгаз збут», що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду в постанові від 25.09.2019 року у справі №591/654/17.
В судове засідання апеляційного суду інші учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи всі були належним чином повідомлені, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, а тому справу розглянуто апеляційним судом відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України у їхній відсутності.
Заслухавши пояснення представника апелянта в підтримання апеляційної скарги, заперечення представника позивача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є споживачем природного газу за адресою: АДРЕСА_2 , особовий рахунок НОМЕР_1 .
Як вбачається з відповіді від 23.08.2018 року, наданої начальником Стрийського відділення ПАТ «Львівгаз» на звернення ОСОБА_1 від 25.07.2018 року, з метою недопущення зростання тарифів на розподіл природного газу НКРЕКП було прийнято рішення про проведення заходів щодо забезпечення споживачів обліком природного газу, зокрема, в частині запровадження масштабного встановлення будинкового обліку природного газу, що в середньому розрахунково потребує в 5 разів менше коштів. Згідно з інвентаризаційними програмами на 2016 рік, які затверджені НКРЕКП для газорозподільних підприємств по всій території України, передбачено встановлення будинкових лічильників газу. Відповідно до такої програми за адресою: АДРЕСА_1 , передбачено встановлення будинкового лічильника газу. Для визначення об`єму спожитого (розподіленого) природного газу по об`єкту споживача використовуються дані комерційного вузла обліку Оператора ГРМ. У разі відсутності комерційного ВОГ в Оператора ГРМ використовуються дані комерційного ВОГ споживача. Споживач не може відмовитись від встановлення комерційного ВОГ з ініціативи та за кошти Оператора ГРМ. В іншому випадку розподіл природного газу такому споживачу припиняється в порядку, визначеному Кодексом газорозподільних мереж. Враховуючи вищенаведене, за адресою: АДРЕСА_1 , для обліку спожитого газу встановлено будинковий газовий лічильник. Облік спожитого газу за вищевказаною адресою проводиться згідно з показниками будинкового газового лічильника на підставі Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання лічильників природного газу (будинкових), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2002 №620 із змінами відповідно до діючих цін на природний газ, тобто загальний обсяг спожитого природного газу за розрахунковий період розподіляється пропорційно до кількості зареєстрованих осіб у будинку. Крім цього, у листі зазначено, що з вимогами п. 4 вищезазначеного Тимчасового положення, у разі незгоди власника квартири (будинку) розраховуватися за спожитий природний газ за показаннями будинкового вузла обліку на будинок (групу будинків) він може встановити квартирний лічильник газу (вузол обліку) окремо на квартиру (будинок) за власні кошти.
Згідно з відповіддю від 12.10.2018 року, наданою начальником управління клієнтського сервісу Регіональної газової компанії «Львівгаз» на звернення ОСОБА_1 від 04.10.2018 року, особливості встановлення лічильників газу споживачам визначаються Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». Згідно з Інвестиційними програмами, які затверджені НКРЕКП для газорозподільних підприємств по всій території України, було передбачено встановлення будинкових лічильників газу, зокрема, такою програмою було передбачено встановлення будинкового лічильника газу за адресою: АДРЕСА_1 . Відтак «Львівгаз» виконав вимоги закону та встановив загальнобудинковий лічильник газу для обліку спожитого газу мешканцям вищевказаного будинку. Враховуючи вищенаведене, встановлення індивідуального лічильника газу в квартирі АДРЕСА_3 можливе за власні кошти. З червня по липень 2018 року за вищевказаною адресою облік газу проводився будинковим ВОГ на підставі Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання лічильників природного газу (будинкових), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2002 №620 із змінами відповідно до діючих цін на природний газ. З серпня 2018 року по 12.10.2018 року нарахування за спожитий газ проводиться згідно зі встановленими нормами споживання природного газу за користування плитою газовою та кількості зареєстрованих осіб.
Відповідно до листа КП «Мрія» №М-36 від 15.10.2018 року, встановлення загальнобудинкового газового лічильника на будинку АДРЕСА_1 ПАТ «Львівгаз» виконав без погодження з КП «Мрія» та співвласниками квартир, що суперечить чинному законодавству. КП «Мрія» не володіє інформацією про порядок нарахування плати мешканцям вищевказаного будинку за спожитий газ.
Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів», держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності. Як передбачено ст.21 цього ж Закону, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення.
Відповідно до п.п. 3, 4, 7 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином.
У статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; норми споживання комунальних послуг (далі - норми споживання) - кількісні показники споживання комунальних послуг, які використовуються для розрахунків за спожиті комунальні послуги у випадках, передбачених законодавством.
Відповідно до ч.1  ст.2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.
Згідно зі ст. 3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», державна політика у сфері житлово-комунальних послуг ґрунтується на таких принципах:  забезпечення раціонального використання наявних ресурсів та сталого розвитку населених пунктів;  створення та підтримання конкурентного середовища при виробленні та наданні житлово-комунальних послуг, забезпечення контролю у сфері діяльності природних монополій;  забезпечення функціонування підприємств, установ та організацій, що виробляють, виконують та/або надають житлово-комунальні послуги, на умовах самофінансування, досягнення рівня економічно обґрунтованих витрат на виробництво таких послуг;  регулювання цін/тарифів на житлово-комунальні послуги у випадках, визначених законом, з урахуванням досягнутого рівня соціально-економічного розвитку, природних особливостей відповідного регіону та технічних можливостей;  забезпечення рівних можливостей доступу до отримання мінімальних норм житлово-комунальних послуг для споживачів незалежно від соціального, майнового стану, віку споживача, місцезнаходження та форми власності юридичних осіб тощо;  дотримання встановлених стандартів, нормативів, норм, порядків і правил щодо кількості та якості житлово-комунальних послуг.
Згідно з главою 1 розділу 1 Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30.09.2015 №2494 (далі Кодекс), оператор газорозподільної системи (далі - Оператор ГРМ) суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.
Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» є Оператором ГРМ.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», в редакції від 01.10.2015 року, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», в редакції від 01.10.2015 року, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі, - до 1 січня 2018 року.
Встановлено, що позивач ОСОБА_1 є споживачем природного газу, а відповідач акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» є Оператором ГРМ, виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»,  споживач  має  право  одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Індивідуальний  споживач зобов`язаний  укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом.
Згідно зі ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на  договірних  засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації  договірних відносин (індивідуальний договір та колективний договір про надання комунальних послуг) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач).
Відповідно до пунктів 1.1-1.3 Типового договору цей договір є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови договору однакові для всіх споживачів України.
Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України  на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема, сплата рахунка Оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу.
У пункті 1.4 Типового договору вказано, що термін, що використовується в цьому договорі, має таке значення: «споживач» - фізична або юридична особа чи фізична особа - підприємець, об`єкт якої підключений до газорозподільної системи Оператора ГРМ. Інші терміни вживаються у значеннях, наведених у Законі України «Про ринок природного газу» та Кодексі ГРС.
Встановлено, що позивач ОСОБА_1 приєдналася до вказаного Типового договору, оскільки щомісячно споживає природний газ та сплачує рахунки за спожитий природний газ.
Права та обов`язки споживачів чітко визначені Типовим договором, а саме: розділом VІ «Порядок розрахунків» та розділом VІI «Права та обов`язки Сторін».
Згідно з пунктами 7.1, 7.4 цього Типового договору, АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» взяло на себе зобов`язання забезпечити можливість цілодобового доступу споживача до газорозподільної системи в межах величини приєднаної потужності його об`єкта та передачу належних споживачу об`ємів (обсягів) природного газу з дотриманням належного рівня надійності, безпеки, якості та величини його тиску за умови дотримання споживачем вимог цього Договору;  забезпечити належний рівень комерційного обліку природного газу по споживачу, у тому числі формування загального об`єму та обсягу розподілу (споживання) природного газу споживачу за відповідний період, а споживач зобов`язується  здійснювати розрахунки в розмірі, строки та порядку, визначені цим Договором.
Таким чином, відповідач зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачем, та відповідно до ч. 1  ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» зобов`язаний забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, в яких природний газ використовується тільки для приготування їжі, - до 01 січня 2018 року.
Враховуючи наведене й те, що позивач висловила бажання на встановлення їй індивідуального лічильника газу, який, в подальшому, їй безкоштовно встановлено відповідачем, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про незаконність дій щодо нарахування їй плати за газ на підставі показань загальнобудинкового лічильника, зобов`язавши здійнити нарахування за вказаний вид послуг  за спірний період відповідно до встановлених норм споживання природного газу, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року № 203 «Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників».
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення спору і не вказують на допущення судом першої інстанції порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування рішення суду, при цьому, колегія суддів враховує й ту обставину, що на момент розгляду справи в апеляційному суді рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання здійснити позивачу перерахунок спожитого природнього газу за спірний період вже виконано.
Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів
п о с т а н о в и л а:
апеляційну скаргу акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» залишити без задоволення.
Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 05 серпня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Пний текст постанови складений 28 вересня 2020 року.

Головуючий:                                                         Бойко С.М. 

Судді:                                                                 Копняк С.М.

                                                                       Ніткевич А.В.