УХВАЛА

17 грудня 2020 року 
м. Київ
справа № 540/1128/20
адміністративне провадження № К/9901/34590/20  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Уханенка С.А.,
суддів -  Кашпур О.В., Мацедонської В.Е.
перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Автономній республіці Крим та м.Севастополі про стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за період затримки виплати грошових коштів при розрахунку, 
В С Т А Н О В И В:
У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Автономній республіці Крим та м.Севастополі (далі - ГУ НП в АР Крим та м.Севастополі), в якому просив: стягнути з відповідача на його користь 12601,00  грн компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх та 15121,20 грн компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати з врахуванням індексу інфляції.
Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2020 року, залишеною без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12 листопада 2020 року, позов залишено без розгляду.
11 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12 листопада 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення ним норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Згідно з частиною другою статті 328 КАС України у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, заміну заходу забезпечення позову, ухвали, зазначені у пунктах 3,      4,      12,      13,      17,      20      частини першої статті 294 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо  суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.
Відповідно до частини другої статті 333 КАС України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Враховуючи те, що позивач просить переглянути постанову суду апеляційної інстанції, якою переглянуто і залишено без змін ухвалу суду першої інстанції, яка за правилами частини другої статті 328 КАС України  може бути оскаржена у касаційному порядку, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити на підставі частини другої статті 333 КАС України, з огляду на таке.
Залишаючи без розгляду позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що звертаючись до суду із зазначеним позовом у травні 2020  року, ОСОБА_1 послався на те, що про дату проведення з ним повного розрахунку він дізнався  із відповіді ГУ НП АР Крим та м.Севастополі від 30 березня 2020 року №5аз/100/01-2020. Проте, з наданих до відзиву ГУ НП АР Крим та м.Севастополі документів, судом встановлено, що невиплачені суми грошового забезпечення та вихідну матеріальну допомогу на картковий рахунок позивача було зараховано ще 24 вересня 2019 року, тому саме цю дату необхідно вважати датою остаточного розрахунку з позивачем при звільненні.
У заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду, позивач послався на те, що отримавши у вересні 2019 року розрахунок, він не знав  про порушення своїх прав, оскільки не мав інформації щодо розрахунку виплаченої йому суми, тому вважав, що право звернутися до суду він набув лише з 30 березня 2020 року, після отримання відповіді ГУ НП АР Крим та м.Севастополі.
Перевіряючи та відхиляючи такі доводи суди виходили з того, що спірні правовідносини у справі склались з приводу стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку відповідно до статей 116, 117 КЗпП України.
Разом з тим, закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення і, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником. Тому, всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. В разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена      статтею 117 КЗпП України відповідальність.
Водночас, суди послалися на висновки суду касаційної інстанції щодо застосування строків звернення до суду з приводу стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені викладені у постановах Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі 802/28/16-а, від 20 червня 2018 року у справі 823/761/17, від 25 липня 2019 року у справі №2140/1471/18, від 10 жовтня 2019   року у справі №369/10046/18, від 21 січня 2020 року у справі № 826/15879/18, від 11 лютого 2020 року у справі № 420/2934/19, від 04 червня 2020 року у справі № 815/1606/18, від 09 червня 2020 року у справі № 420/5797/18, від 30 червня 2020 року у справі № 360/4889/19. Тому, суди дійшли висновку, що датою, з якої необхідно обчислювати перебіг строків є дата проведення остаточного розрахунку з позивачем, а не дата листа відповідача від 30 березня 2020 року, яким ОСОБА_1 додатково підтверджено проведення таких розрахунків.
Суди також зазначили, що інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними і після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Тому, доводи позивача про те, що про суми розрахунку при звільненні та обґрунтування проведених нарахувань він дізнався лише 30 березня 2020 року після отримання відповіді на своє звернення не є поважними причинами пропуску строку, оскільки будь-які об`єктивні чи суб`єктивні обставини не позбавляли його права звернутися до суду у визначені законом строки, якщо позивач вважав, що після проведеної виплати у вересні 2019 року відповідач діями чи бездіяльністю порушив його права та законні інтереси.
Враховуючи те, що остаточний розрахунок з позивачем проведено 24 вересня 2019 року, а з зазначеним позовом ОСОБА_1 звернувся лише 04 травня 2020 року, суди дійшли висновку про наявність підстав для залишення цього позову без розгляду.
Мотиви, наведені в оскаржуваних судових рішеннях та обставини, на які посилається заявник в обґрунтування касаційної скарги, свідчать про правильне застосування судами норм процесуального права та не викликає сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, тому суд касаційної інстанції дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги та відсутність підстав для відкриття касаційного провадження у справі.
За таких обставин, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1  на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12 листопада 2020 року необхідно відмовити. 
Керуючись статтями 248, 328, частиною другою статті 329 та статтею 333 КАС України, Суд
У Х В А Л И В :
1. У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Автономній республіці Крим та м.      Севастополі про стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за період затримки виплати грошових коштів при розрахунку відмовити.
2. Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач:                                                                                 С.А. Уханенко
Судді:                                                                                                    О.В. Кашпур          
                                                                                                    В.Е. Мацедонська