Справа № 450/3260/16-ц                                Головуючий у 1 інстанції: Кукса Д.А. 
Провадження № 22-ц/811/1143/20                        Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я. 
Категорія:18

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

19 листопада 2020 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого- судді Мельничук О.Я., 
суддів Крайник Н.П., Ванівського О.М.
при секретарі Івановій О.О.
з участю представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , представника відповідача Шумейко А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Піреус банк МКБ» на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ПАТ «Піреус банк МКБ» про визнання недійсним кредитного договору №К/08-09 від 19 лютого 2008 року, визнання недійсним Договору іпотеки, визнання недійсним договору поруки, визнання недійсним договору №1 про внесення змін та доповнень кредитного договору, визнання недійсною додаткову угоду №2 до кредитного договору, визнання недійсним Додаткового договору іпотеки, визнання недійсною Додаткову угоду №3 до кредитного договору, припинення обтяження предмету іпотеки та стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ПАТ «Піреус банк МКБ» про визнання недійсним кредитного договору №К/08-09 від 19 лютого 2008 року, визнання недійсним Договору іпотеки, визнання недійсним договору поруки, визнання недійсним договору №1 про внесення змін та доповнень кредитного договору, визнання недійсною додаткову угоду №2 до кредитного договору, визнання недійсним Додаткового договору іпотеки, визнання недійсною Додаткову угоду №3 до кредитного договору, припинення обтяження предмету іпотеки та стягнення коштів.
В обгрунтування заявленого позову зазначають, що 19 лютого 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Міжнародний комерційний банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №К/08-09, відповідно до якого Банк надає Позичальнику кредит в сумі 225 000, 00 (двісті двадцять п`ять тисяч) доларів США із щомісячною сплатою відсотків, а Позичальник зобов`язується повернути кредит у повному обсязі.
На виконання п.4.1 вищезазначеного договору 19 лютого 2008 року сторонами було укладено Договір іпотеки, яким передано в іпотеку майнові права на нерухоме майно: житловий будинок АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за №597.
В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №К/08-09 19 лютого 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Міжнародний комерційний банк» (Кредитор), ОСОБА_1 (Боржник) та ОСОБА_3 (Поручитель) було укладено договір поруки, відповідно до якого Поручитель зобов`язується відповідати перед Кредитором солідарно в повному обсязі за своєчасне виконання Боржником усіх своїх зобов`язань за кредитним договором №К/08-09 від 19 лютого 2008 року.
29 лютого 2008 року між ВАТ «Міжнародний комерційний банк» та ОСОБА_1 було укладено Договір №1 про внесення змін та доповнень до кредитного договору №К08-09 від 19 лютого 2008 року.
20 червня 2011 року між ПАТ «Піреус банк МКБ» (правонаступником ВАТ «Міжнародний комерційний банк») та ОСОБА_1 була укладена Додаткова угода №2 до кредитного договору №К/08-09 від 19 лютого 2008 року.
20 червня 2011 року на виконання передбачених договором зобов`язань між тими ж сторонами був укладений додатковий договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області Моісєєвою О.Я. та зареєстровано в реєстрі за №957.
21 серпня 2013 року між ПАТ «Піреус банк МКБ» та ОСОБА_1 була укладена Додаткова угода №3 до кредитного договору №К/08-09 від 19 лютого 2008 року.
Вважає, що вищезазначені договори укладені з порушенням вимог Цивільного кодексу України та Закону України «Про захист прав споживачів». В кредитному договорі №К/08-09 відсутня інформація про кредитні умови, орієнтовну сукупну вартість кредиту, варіанти повернення кредиту, переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Також вважає, що в порушення закону в кредитному договорі відсутній детальний розпис заборгованості і інформація про такий в умовах договору відсутня. Вважає, що відповідач свідомо ввів в оману позивача стосовно ціни договору. У відповідності до висновку спеціаліста належної аудиторської фірми «Аудит-сервіс ІНК» орієнтовна сукупна вартість кредиту становить 501 682,26 доларів США, а абсолютне значення подорожчання кредиту складає 276 682, 26 доларів США. Вищезазначена сума жодним чином не відображена в кредитному договорі, відповідачем до відома позивача не доводилась, прямо з умов договору не випливає. Натомість, всі умови описуються поверхово та незрозуміло для позивача.
Інформаційного листа про умови кредитування, орієнтовну сукупну вартість кредиту та розмір відсоткової ставки та Додаток до нього, які укладені згідно вказаної дати 19.02.2008 року є підробленим, оскільки стверджує, що документів він не бачив і не підписував. Вважає, що додаток до цієї угоди не містить належним чином розписаного графіку погашення заборгованості, сума яка в ньому зазначена становить 225 000 дол. США, тому приходить до переконання, що банк не мав на меті ставити його до відома про реальні умови кредитування і приховав цю інформацію не включивши її до договору, який підписувався позивачем.
Вважають, що такі дії свідчать про намір Банку як суб`єкта підприємницької діяльності свідомо вплинути на намір позивача укладати кредитний договір шляхом введення його в оману. Позивач ОСОБА_1 та його представник та представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали та просили задоволити в повному обсязі.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 лютого 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - задоволено.
Визнано недійсним кредитний договір №К/08-09 від 19 лютого 2008 року між ВАТ «Міжнародний комерційний банк» та ОСОБА_1 .
Визнано недійсним Договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за №597 від 19.02.2008 року.
Визнано недійсним Договір поруки №П/08-09 від 19.02.2008 року між ВАТ «Міжнародний комерційний банк» та ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
Визнано недійсним Договір №1 від 29.02.2008 року про внесення змін та доповнень до кредитного договору №К/08-09 від 19 лютого 2008 року.
Визнано недійсною Додаткову угоду №2 від 20.06.2011 року до кредитного договору №К/08-09 від 19 лютого 2008 року.
Визнано недійсним Додатковий договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області Моісєєвою О.Я. та зареєстрованого в реєстрі за №957 від 20 червня 2011 року.
Визнано недійсною Додаткову угоду №3 від 21.08.2013 року до кредитного договору №К/08-09 від 19 лютого 2008 року.
Припинено обтяження предмету іпотеки: житловий будинок АДРЕСА_1 , номер запису про обтяження №6619844.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПІРЕУС БАНК МКБ» суму коштів в розмірі 26 926, 41 дол. США, що становить 663 736 грн. 00 коп. за офіційним курсом НБУ станом на 27.02.2020 року.
Стягнуто з ПАТ «Піреус банк МКБ» на користь ОСОБА_1 витрати понесені за призначену почеркознавчу експертизу у розмірі 8 035, 20 грн.

Рішення суду оскаржив відповідач - Акціонерне товариство « Піреус банк МКБ». Вважає рішення суду незаконрим та таким, що не відповідає дійсним обставинам справи. Звертає увагу, що матеріалами справи підтверджено, що кредитний договір ОСОБА_1 підписав, будь-яких змін, заперечень, доповнень до кредитного договору не вносилось. Останньому була надана вся інформація відносно до правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою НБУ від 10 липня 2007 року №168, про що ОСОБА_1 під час укладення кредитного договору не заперечував. Зазначає, що укладений між банком та ОСОБА_1 кредитний договір та додаткових до нього договорів, останні не порушують принципів добросовісності, рівності сторін договору та такі є справедливими. В апеляційній скарзі скаржник просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову у задоволені позову. Судовий збір просить покласти на відповідача.

03 серпня 2020 року від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він погоджується з оскаржуваним рішення та вважає доводи апеляційної скарги безпідставними. Зазначає, що кредитний договір №К/08-09 не містить відомостей передбачених п.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Стверджує, що ОСОБА_5 не була надана повна інформація по кредитному договору. Просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 лютого 2020 року залишити без змін.
       Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Акціонерного товариства «Піреус банк МКБ» підлягає до задоволення із наступних підстав.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд виходив з тих обставин, що в порушення п. 2 ч. 1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач не надав позивачу, як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору, чим було порушено умови чинного закону, та такі дії містять ознаки нечесної підприємницької практики стосовно споживача кредитних послуг, умови такого договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, справедливості, внаслідок істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків, погіршують становище споживача, вчинений під впливом обману, що є підставою для визнання такого договору недійсним та, як наслідок, визнання недійсними договору іпотеки, договору поруки та усіх додаткових угод, оскільки ці договори є похідними від основного.
З такими висновками колегія суддів не погоджується з наступних обставин.

Судом встановлено, що 19 лютого 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Міжнародний комерційний банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №К/08-09, відповідно до якого Банк надає Позичальнику кредит в сумі 225000, 00 (двісті двадцять п`ять тисяч) доларів США із щомісячною сплатою відсотків, а Позичальник зобов`язується повернути кредит у повному обсязі.
На виконання п.4.1 вищезазначеного договору 19 лютого 2008 року сторонами було укладено Договір іпотеки, яким передано в іпотеку майнові права на нерухоме майно: житловий будинок АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за №597.
Із умов кредитного договору вбачається, що позичальник сплачує Банку проценти за користування кредитом у розмірі 12 % річних за весь строк фактичного користування кредитом. Сторони за взаємною згодою, досягнутою при укладанні цього договору, встановили, що розмір визначеної у цьому пункті процентної ставки може змінюватися без укладання додаткового правочину до цього договору, у випадку і порядку, встановленому пунктами 2.6., 2.7. цього договору. Кредитні кошти призначені на споживчі потреби. До складу сукупної (загальної) вартості кредиту для позичальника (його витрат) у зв`язку з отриманням кредиту на умовах цього договору включаються суми, необхідні для погашення кредиту, суми передбачених цим договором процентів, 21. цього договору. Витрати, пов`язані з укладанням/зміною іпотечного договору, договору страхування об`єкту нерухомості, сплачуються позичальником самостійно безпосередньо особам, що надають відповідні нотаріальні послуги/послуги страхування.

Із пункту 10.5 додаткової угоди №2 до кредитного договору №К/08-09 від 19 лютого 2008 року вбачається, що підписанням цього договору позичальник підтверджує, що перед укладанням кредитного договору Банк надав йому в письмовій формі всю інформацію про умови кредитування, сукупну вартість кредиту та реальну процентну ставку (відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою НБУ від 10 травня 2007 року за № 168). Позичальник не має зауважень, претензій щодо наданої інформації. Надана позичальником інформація є повною, необхідною, доступною, достовірною та своєчасною.
З наявних матеріалів справи вбачається, що кредитний договір та додаткову угоду №2 ОСОБА_1 підписав, будь-яких змін, заперечень, доповнень до кредитного договору не вносив.
Відповідно до пп. «д», «і» пункту 2 частини 2статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року із змінами перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.
Відповідно до пунктів 3.1., 3.2., 3.3., 3.6, 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою НБУ від 10 липня 2007 року № 168, банки зобов`язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, зазначивши: порядок обчислення процентних доходів; перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов`язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо; перелік і розмір інших фінансових зобов`язань споживача. Кредитний договір має містити графік платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом. Банки зобов`язані в кредитному договорі зазначати сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послугта інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором. Банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). У разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов`язані під час укладення кредитного договору: попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов`язань за кредитним договором несе споживач; надати інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов`язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов`язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним.
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 надана вся інформація відповідно до зазначених Правил, про що він під час укладання кредитного договору не заперечував.
Із пункту 10.2 Додаткової угоди №2 до кредитного договору вбачається, що укладаючи цей договір, позичальник усвідомлює та підтверджує, що умови договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 частини першої статті З ЦК України).
Згідно з частиною другою статті 627 ЦК України у договорах за участю фізичної особи споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 Кодексу).
Як зазначено в положеннях пунктів 22, 23 статті 1, частини першої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року з наступними змінами споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; споживчий кредит кошти, що надаються кредитодавцем споживачеві на придбання продукції будь якого виробу (товару), роботи чи послуги, які виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб або на придбання товарів тривалого користування (квартир, меблів, автомобілів тощо) з обов`язковим страхуванням об`єктів кредитування на користь банку протягом усього періоду користування. Споживчий кредит пов`язаний з кредитуванням кінцевого споживання.
Згідно з частиною першою статті 11 Закону «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року з наступними змінами між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит), або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.
Із аналізу зазначених норм та змісту укладеного між Банком та ОСОБА_1 кредитного договору та додаткових до нього договорів вбачається, що умови договору, з якими ОСОБА_1 погодився та які не порушують принципів добросовісності, рівності сторін договору, є справедливими.
Спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; ОСОБА_1 на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови протягом тривалого часу; умови кредитного договору містять повну інформацію щодо умов кредитування: періоду надання кредиту, розміру процентної ставки, порядку її нарахування, переліку, розміру й бази розрахунку неустойки; періоду внесення платежів, відповідальності за порушення умов договору.
Враховуючи зміст пунктів кредитного договору, ОСОБА_1 з моменту підписання цього договору був обізнаний щодо оплатності наданого кредиту, свого обов`язку вносити плату за користування кредитом, розміру процентів, порядку їх сплати та відповідальності за прострочення погашення кредиту.
Додатком № 1 до додаткової угоди № 2 до кредитного договору якою була проведена реструктуризація кредитної заборгованості, було визначено розмір щомісячних платежів як за тілом кредиту, так і в розрізі процентів.
Таким чином, позивач був проінформований про всі істотні умови договору, спосіб та терміни погашення кредиту, його сукупну вартість, розмір та терміни сплати процентів та інших платежів, у зв`язку з чим не можна визнати кредитний договір недійсним в цілому. В день підписання оспорюваного правочину позичальник отримав примірник Кредитного договору, що дало йому додаткову можливість детально вивчити його умови.
На момент укладення Кредитного договору обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників цього правочину було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків та виконувся протягом тривалого часу.
Дані висновки узгоджуються з висновками які були зроблені ВС у Постановах від 02 жовтня 2019 року у справі 640/2755/16 та від 12 грудня 2018 року у справі № 444/484/15.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).
Відповідно до частин першої, другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з пунктом 1 частини другою статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав га обов`язків, є договори та інші правочини.
Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України).
Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (стаття 217 ЦК України).
В укладеному Кредитному договорі визначені всі умови кредитування, зокрема розмір наданого кредиту, строк користування ним, порядок його надання та повернення, розмір плати за користування кредитними коштами, права та обов`язки кредитодавця і позичальника, відповідальність сторін.
Щодо проведених судових експертиз, то слід зазначити, що ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.
За змістом ст.110 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов`язковим і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленою ст. 89 ЦПК України.
Аргументи суду першої інстанції, що кредитний договір має бути визнаний недійсним в цілому на підставі проведеної судової експертизи є безпідставними, оскільки не здобуто доказів на спростування презумпції правомірності правочину в цілому, зокрема не спростовано, що при укладенні договору про надання споживчого кредиту ОСОБА_1 діяв свідомо та вільно, враховуючи власні інтереси, добровільно погодився з його умовами. На виконання умов спірного договору він без заперечень отримав кошти, тривалий час виконувала свої зобов`язання за договором в частині повернення кредитних коштів.
Визнання кредитного договору недійсним своїм наслідком має двосторонню реституцію, передбачену ст. 216 ЦК України, а саме обов`язок повернення кожною зі сторін у натурі всього, що вона одержала на виконання правочину. Тобто, у випадку визнання кредитного договору недійсним боржник зобов`язаний повернути банку лише суму наданого кредиту без виплати відсотків. Натомість банк зобов`язаний повернути всю суму сплачених боржником відсотків за договором кредиту. Наслідком визнання кредитного договору недійсним є також недійсність договору застави чи іпотеки, адже, відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК України недійсність основного зобов`язання спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, як наслідок у такій ситуації банк повинен повернути предмет застави позичальникові, що передавався у володіння банку.

З врахування вищенаведеного колегія суддів вважає відсутніми підстави для визнання недійсним укладеного між сторонами Кредитного договору, а також Іпотечного договору та договору Поруки, які є похідними від нього, оскільки ОСОБА_1 , не доведено факт укладення Кредитного договору на умовах, що обмежують його права як споживача та що він був укладений з використанням банком нечесної підприємницької діяльності.

Окрім цього, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що з моменту підписання кредитного договору ОСОБА_1 в 2008 році він користування отриманим кредитом та здійснював за нього оплату і лише в 2016 році прийшов до висновку, що укладений ним кредитний договір з врахування у подальшому укладенні інших договорів, прийшов до висновку, що умови кредитного договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, справедливості, внаслідок істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків, погіршують становище споживача, вчинений під впливом обману, а в цілому не відповідають вимогам Закону України «Про захист прав споживачів».

З врахування вищенаведеного, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_3 

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України колегія суддів вважає, що з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , з кожного з них, в користь Акціонерного товариства «Піреус Банк МКБ» слід стягнути судові витрати в розмірі по 8231,20 грн. 

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, 
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Піреус Банк МКБ» - задовольнити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 лютого 2020 року скасувати та ухвалити нову постанову.
У задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ПАТ « Піреус Банк МКБ» про визнання недійсним кредитного договору №К/08-09 від 19 лютого 2008 року, визнання недійсним Договору іпотеки, визнання недійсним договору поруки, визнання недійсним договору №1 про внесення змін та доповнень кредитного договору, визнання недійсною додаткову угоду №2 до кредитного договору, визнання недійсним Додаткового договору іпотеки, визнання недійсною Додаткову угоду №3 до кредитного договору, припинення обтяження предмету іпотеки та стягнення коштів - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в користь Акціонерного товариства « Піреус Банк МКБ» судові витрати в розмірі по 8231,20 грн. з кожного з них.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 27 листопада 2020 року

Головуючий:                                                        О.Я.Мельничук

       Судді:                                                                        О.М. Ванівський

                                                                               Н.П. Крайник