КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                                          ___________________________________
Справа  №372/3537/19
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/13515/2020                                                                                                                                                                
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
3 грудня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
                                    судді-доповідача                Рейнарт І.М. 
                                    суддів                                  Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.
 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Стахєєва Олександра Олексійовича на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 9 липня 2020 року (суддя Потабенко Л.В.) про передачу на розгляд до іншого суду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» (ПАТ «Український інноваційний банк») про захист прав споживача та стягнення коштів,
 
встановив:
 
у вересні 2019р. позивач звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» суми основного боргу за заявою-договором про розміщення банківського вкладу №10-2348109 від 8 травня 2015 року у розмірі 200 000 доларів США, відсотки у розмірі 79202,73 доларів США, пеню у розмірі 11 458 480 доларів США та моральну шкоду у розмірі 100 000грн.
Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що на підставі заяви-договору про розміщення банківського вкладу №10-2348109 від 8 травня 2015 року йому в ПАТ «Укрінбанк» був відкритий вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_1 , на якому розміщено грошові кошти у розмірі 200 000 доларів США з щомісячною виплатою відсотків за ставкою 11,5 % річних, з терміном розміщення з 8 травня 2015 року по 10 листопада 2015 року та можливістю пролонгації договору, якщо клієнт не вимагає повернення вкладу в день його закінчення.
Позивач стверджував, що 23 листопада 2015р. звернувся до центрального офісу ПАТ «Укрінбанк» у м. Києві із заявою про повернення вкладу з нарахованими відсотками, однак відповіді не отримав.
24 грудня 2015р. правлінням Національного банку України прийнято постанову №934 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Укрінбанк» до категорії неплатоспроможних», а виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №239 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Укрінбанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».
Позивач зазначав, що 5 лютого 2016р. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб виплатив йому 200 000грн гарантованої суми.
Однак, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 березня 2016р. у справі №826/1162/16, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного 

адміністративного суду від 14 квітня 2016р. та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 31 серпня 2016р., визнано незаконними та скасовані постанова правління Національного банку України №934 від 24 грудня 2015р. «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Укрінбанк» до категорії неплатоспроможних» та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №239 від 24 грудня 2015р. «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Укрінбанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».
Позивач зазначав, що відповідач свої зобов`язання за договором не виконав та кошти з процентами не повернув.
Ухвалою судді Обухівського районного суду Київської області від 1 жовтня 2019 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 5 лютого 2020 року, відкрито провадження у даній справі.
8 липня 2020 року до суду надійшло клопотання представника ПАТ «Українська інноваційна компанія» - адвоката Лук`яненка К.Г. про передачу справи за підсудністю до Господарського суду Луганської області, в провадженні якого перебуває справа № 913/266/20 про банкрутство товариства.
Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 9 липня 2020 року справу передано на розгляд до Господарського суду Луганської області за підсудністю.
У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Стахєєв О.О. просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Представник позивача посилається на порушення судом норм процесуального права, оскільки суд не повідомив позивача про дату та час розгляду справи, безпідставно задовольнив клопотання ПАТ «Українська інноваційна компанія», яке не є стороною у спорі.
Також представник позивача зазначає, що у кількох господарських справах Верховним Судом сформована позиція щодо відсутності доказів на підтвердження обставин правонаступництва  від банку до компанії, а у постанові Великої Палати Верховного суду від 10 грудня 2019 у справі № 925/698/16 зроблено висновок, що правочину між ПАТ «Український інноваційний банк» та ПАТ «УКРІНКОМ» щодо передачі прав та обов`язків банку не відбулось, правонаступництва в розумінні процедури реорганізації також. Позивач вважає безпідставним ототожнювання ПАТ «Українська інноваційна компанія» з ПАТ «Укрінбанк», до якого позивачем пред`явлено позовні вимоги.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про передачу справи на розгляд до іншого суду розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Передаючи справу на розгляд до Господарського суду Луганської області, суд першої інстанції виходив з того, що дана справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства в межах справи про банкрутство Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія».
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Сторонами у справах позовного провадження є позивач - особа, яка вважає, що її цивільне право порушене і яка пред`явила вимогу про захист порушеного права, і відповідач - особа, яку відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу визначає позивач і яка, виходячи із заявленої тим правової позиції, порушує (не визнає, оспорює, заперечує) його право та має відповідати за позовом, у результаті задоволення якого повинна вчинити відповідні дії (утриматися від таких), може бути примушена до вчинення відповідних дій з метою поновлення прав позивача тощо (ст. 42, 48, 51 ЦПК України). Правомірній вимозі відповідає обов`язок належного відповідача усунути порушення права. Якщо йдеться про кілька відповідачів за пред`явленими вимогами, відповідні питання вирішуються з урахуванням цієї обставини.
За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.
За змістом ст. 51 ЦПК України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.
У даній справі позивач ОСОБА_1 визначив відповідачем Публічне акціонерне товариство «Український інноваційний банк», посилаючись на те, що уклав договір банківського вкладу з банком, а тому виконати зобов`язання за договором банківського вкладу та виплати проценти зобов`язаний банк.
З матеріалів справи вбачається, що клопотання про заміну відповідача позивачем суду не подавалося.
8 лютого 2020 року представник ПАТ «УКР/ІН/КОМ» - адвокат Лук`яненко К.Г. на бланку Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» подав до суду клопотання про передачу справи у порядку ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства для розгляду до господарського суду Луганської області, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство ПАТ «УКР/ІН/КОМ».
Також матеріали справи містять виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно Публічного акціонерного товариства «УКРІНКОМ» з ідентифікаційним кодом юридичної особи 05839888, з основним видом економічної діяльності - надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна. 
Згідно витягу з протоколу № 1 від 13 липня 2016 року на позачергових загальних зборах ПАТ «Український інноваційний банк» було прийнято рішення про затвердження статуту товариства в новій редакції, згідно з якою змінюються: найменування юридичної особи з ПАТ «Український інноваційний банк» на ПАТ «УКРІНКОМ», види діяльності та місцезнаходження товариства, а також обрані голова і члени правління (с.с.25-27).
Відповідно до пункту 1.1 витягу зі статуту ПАТ «УКРІНКОМ», у редакції від 13 липня 2016 року, ПАТ «УКРІНКОМ» продовжує свою діяльність на підставі цього статуту шляхом зміни найменування з ПАТ «Український інноваційний банк» на ПАТ «УКРІНКОМ», яке є правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ «Український інноваційний банк» (с.с.28).
28 березня 2017 року рішенням позачергових загальних зборів акціонерів ПАТ 

«УКРІНКОМ» змінена назва товариства на ПАТ «Українська інноваційна компанія».
Згідно пункту 1.1 статуту ПАТ «Українська інноваційна компанія» продовжує свою діяльність на підставі цього статуту шляхом зміни найменування з ПАТ «УКРІНКОМ» на ПАТ «Українська інноваційна компанія», яке є набувачем всіх прав та обов`язків ПАТ «УКРІНКОМ» та ПАТ «Український інноваційний банк».
Разом з цим у виписці з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не зазначено, що ПАТ «УКРІНКОМ» та ПАТ «Українська інноваційна компанія» є правонаступниками ПАТ «Український інноваційний банк».
Велика Палата Верховного Суду у справі 925/698/16 зазначила, що  особливості ліквідації банків встановлюються Законом про банки (згідно із частиною четвертою статті 110 ЦК України).
Реорганізація банку - злиття, приєднання, виділення, поділ банку, перетворення його організаційно-правової форми, наслідком яких є передача, прийняття його майна, коштів, прав та обов`язків правонаступникам (абзац сороковий частини першої статті 2 Закону про банки).
У разі реорганізації банку шляхом перетворення до таких правовідносин не застосовуються норми законодавства щодо припинення юридичної особи. Під час проведення реорганізації банку шляхом перетворення кредитори не мають права вимагати від банку припинення чи дострокового виконання зобов`язання (частина третя статті 26 Закону про банки).
Власники банку мають право розпочати процедуру ліквідації банку за рішенням загальних зборів лише після надання на це згоди НБУ та за умови відкликання банківської ліцензії. Ліквідація банку з ініціативи власників здійснюється в порядку, передбаченому законодавством про ліквідацію юридичних осіб, у разі якщо НБУ після отримання рішення власників про ліквідацію банку не виявив ознак, за якими цей банк може бути віднесено до категорії проблемного або неплатоспроможного. В іншому випадку НБУ відмовляє в погодженні згідно з пунктом 2.4. глави 2 розділу ІІІ Положення про заходи впливу. Якщо банк, який ліквідується за ініціативою власників, віднесено НБУ до категорії проблемних або неплатоспроможних, НБУ та Фонд вживають щодо нього заходи, передбачені Законом про банки та Законом про гарантування вкладів (згідно із статтею 78 Закону про банки).
Зміна назви акціонерного товариства (банку) без зміни його організаційно-правової форми, виключення з його назви слова «банк», виключення з видів його діяльності «діяльності комерційних банків» (КВЕД: 64.19) не є ані перетворенням цієї юридичної особи в розумінні статті 108 ЦК України (статті 87 Закону про акціонерні товариства), ані виділом в розумінні статті 109 ЦК України (статті 86 Закону про акціонерні товариства), ані припиненням шляхом злиття, приєднання або поділу в розумінні статті 106 ЦК України (статей 83-85 Закону про акціонерні товариства). Попри те, що правовий висновок щодо застосування норм права у справі № 914/3587/14 (постанова від 24 квітня 2019 року) Велика Палата Верховного Суду зробила стосовно зміни найменування (типу) акціонерних товариств з відкритого або закритого на публічне або приватне, Велика Палата Верховного Суду не бачить підстав відходити від правового висновку, зробленого у мотивувальній частині зазначеного судового рішення (пункт 50), відповідно до якого сама лише зміна найменування (типу) юридичної особи не означає її реорганізації, зокрема, перетворення, якщо при цьому не змінюється організаційно-правова форма такої особи.
Отже, в результаті організаційних змін банку від 13 липня 2016 року та від 28 березня 2017 року нова банківська установа відповідно до вимог статті 17 Закону про банки не утворилась.
Власники ПАТ «Український інноваційний банк», приймаючи рішення про відмову 

від «банківської діяльності», висловили своє бажання припинити таку діяльність, яка є складовою спеціальної правосуб`єктності банку як юридичної особи, але вони не звернулись до існуючої процедури ліквідації банку за їх рішенням, передбаченої статтею 78 Закону про банки, погодження якої з боку НБУ неможливе в силу чинності у відповідного банку статусу проблемного, що відповідає як статті 78 Закону про банки так і пункту 2.4 глави 2 розділу ІІІ Положення про заходи впливу.
Також відповідно до банківського законодавства реорганізація банку або його ліквідація за рішенням власників має відбуватись за погодження з НБУ. Відповідного погодження не встановлено. Разом з тим банківським законодавством, зокрема статтями 16 та 46 Закону про банки, також передбачено інформування та погодження з НБУ змін до статуту банку, а також їх реєстрацію тільки після погодження таких змін НБУ. Однак весь обсяг організаційних змін банку від 13 липня 2016 року та від 28 березня 2017 року не погоджувався НБУ, попри те, що таке погодження є обов`язковим.
Банківське законодавство не передбачає правонаступництво у разі ліквідації банку. Крім того, з урахуванням частини шостої статті 77 Закону про банки, частини третьої статті 53 Закону про гарантування вкладів, пункту 3.1 глави 3 розділу ІІІ Положення про заходи впливу ліквідація банку ані за ініціативою НБУ, ані за ініціативою власників банку не може вважатись завершеною, оскільки не відповідає вимогам цих нормативних положень, що визначають момент закінчення ліквідації банку.
Отже, не залежно від того чи проведена ліквідація банку чи ні, банк зобов`язаний узгоджувати внесення змін до свого статуту з НБУ відповідно до вимог банківського законодавства. Ця вимога чинна незалежно від чинності Постанови НБУ про неплатоспроможність банку, Рішення Фонду про тимчасову адміністрацію, Постанови НБУ про відкликання ліцензії та ліквідацію банку, Рішення Фонду про ліквідацію банку.
Правочину між ПАТ «Український інноваційний банк» та ПАТ «УКРІНКОМ» щодо передачі прав та обов`язків банку не відбулось, правонаступництва в розумінні процедури реорганізації також. Іншої передбаченої статтею 512 ЦК України зміни кредитора в особі ПАТ «Український інноваційний банк» на ПАТ «УКРІНКОМ» (ПАТ «Українська інноваційна компанія») не доведено.
Стаття 15 Закону про банки дійсно передбачає, що слово «банк» може бути тільки в назві юридичної особи, яка зареєстрована НБУ як банк та має банківську ліцензію. З тієї точки зору, що ПАТ «Український інноваційний банк» є зареєстрованим НБУ як банк, але втратив банківську ліцензію та не відновив її, може видатися, що у цьому є певна невідповідність статті 15 Закону про банки. Однак розуміння статті 15 Закону про банки має не виходити за межі інших положень банківського законодавства. Дослівне тлумачення статті 15 Закону про банки в тому контексті, що відкликання банківської ліцензії призводить до необхідності виключення з назви банку слова «банк», не відповідає суті подальших процедур щодо банку, у якого відкликана банківська ліцензія, передбачених цим законодавством. Законом не передбачено виключення з назви банку слова «банк» після відкликання ліцензії банку. Банківським законодавством передбачена послідовність процедур для випадку відкликання банківської ліцензії. Перебування банку у цих процедурах з наявним у його назві словом «банк» не порушує мети спеціальних вимог до назви банку та слова «банк» у його назві, оскільки відсутність банківської ліцензії припиняє банківську діяльність банку але не припиняє сам банк з його існуючими правами та обов`язками, які виникли в результаті банківської діяльності до відкликання банківської ліцензії.
За змістом положень банківського законодавства (зокрема, статей 5, 74, 79 Закону про банки) недоліки в процедурах, зокрема виведення банку з ринку, можуть усуватись як незаконні та такі, що можуть порушувати права банку. Але самі по собі такі недоліки не 

можуть бути підставою для скасування загальної процедури виведення банку з ринку, поновлення його банківської ліцензії за наявності статусу проблемного (напр. частина десята статті 40, частина шоста статті 41, частина дванадцята статті 42 Закону про гарантування вкладів). Відповідне не спростовується зазначеною прогалиною в правовому регулюванні питання відкликання банківської ліцензії.
            Реорганізація банку в іншу особу, або передача прав та обов`язків банку іншій особі за іншими правочинами, навіть зміна назви, якщо це тягне трансформацію носія таких прав та обов`язків, має проводитись у спосіб, який відповідає закону, а за наявності прогалин в законодавчому регулюванні загальним принципам законодавства, в першу чергу спеціального, яке регулює банківську діяльність як специфічний вид діяльності. Не можуть ставитись діями однієї особи під загрозу система банківського нагляду, встановлена банківським законодавством, та реалізація мети цього законодавства.
Виведення банку з ринку шляхом виключення слова «банк» з його назви та «банківської діяльності» з видів його діяльності законом не передбачено. Попри те, що закон не містить прямої заборони вказаних рішень керівників банку як таких, здійснення цього без узгодження з НБУ не відповідає загальним принципам банківського законодавства.
Якщо юридична особа бажає припинити банківську діяльність, то вона має як банк вийти з ринку за процедурами, які передбачені законодавством, що регулює здійснення банківської діяльності в Україні, для виведення банку з ринку під наглядом НБУ та за участю Фонду.
Рішення про здійснення змін у статуті відповідного банку є підставою для державної реєстрації цих змін лише за умови дотримання встановленої законом процедури погодження таких змін. Дії щодо реєстрації змін до статуту банку мають здійснюватися відповідно до частини першої статті 68 Конституції України та частин другої, третьої статті 13 ЦК України, не руйнуючи систему координації та організації банківського ринку, передбачену банківським законодавством, зокрема Законом про банки та Законом про гарантування вкладів. Порушення такого порядку не відповідає публічному порядку, а також ставить під загрозу гарантовані права інших осіб, передбачені законодавством.
Враховуючи зазначене, відповідна прогалина в правовому регулюванні повернення банківської ліцензії не дає підстав вважати, що на банк не розповсюджуються вимоги банківського законодавства, в тому числі і ті, що передбачають обов`язок конкретної послідовності дій Фонду щодо банку, якого визнано проблемним та який цього статусу не змінив.
Отже, перехід прав та обов`язків від ПАТ «Український інноваційний банк» до ПАТ «УКРІНКОМ» та наступних осіб, які заявляли про своє отримання прав та обов`язків цього банку, не міг відбуватись лише на підставі виключення кредитною установою із своєї назви слова «банк» та виключення з видів своє діяльності «банківської діяльності» без дотримання вимог банківського законодавства. Організаційні зміни банку від 13 липня 2016 року та від 28 березня 2017 року не відповідають вимогам банківського законодавства.
НБУ може поновити банківську ліцензію ПАТ «Український інноваційний банк» у разі приведення своєї діяльності у відповідність до вимог законодавства, яке регулює банківську діяльність в Україні.
Однак ПАТ «Український інноваційний банк» не доведено, що його стан як банку та діяльність відповідають або приведені у відповідність до вимог спеціального законодавства, яке регулює банківську діяльність. Протилежне також не спростовано доказами у справі. Судами не встановлено, а учасниками спору не доведено, що план заходів та план фінансового оздоровлення по відповідному банку було виконано в повному обсязі. Постанова Правління НБУ від 01 жовтня 2015 року № 659/БТ «Про віднесення 

Публічного акціонерного товариства «УКРІНБАНК» до категорії проблемних» не оскаржена та не скасована.
Враховуючи те, що ПАТ «Український інноваційний банк» не було припинено чи змінено у встановленому законом порядку на ПАТ «УКРІНКОМ», а відтак й ПАТ «Українська інноваційна компанія» не набуло прав банку,
Припинення банком банківської діяльності можливе виключно у порядку, передбаченому Законом про банки та Законом про гарантування вкладів шляхом:
- ліквідації банку за рішенням власників після надання на це згоди НБУ, за відсутності ознак, за якими цей банк може бути віднесено до категорії проблемного або неплатоспроможного, або
- виведення неплатоспроможного банку з ринку під контролем Фонду у разі віднесення НБУ такого банку до категорії проблемних або неплатоспроможних.
Стосовно належного суб`єкта, уповноваженого представляти банк у спірних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зазначає, що після запровадження Фондом у банку тимчасової адміністрації, повноважний суб`єкт на управління банком та представництво банку визначається виключно Фондом відповідно до положень п. 17 частини першої статті 2, статей 34, 37, 44, 48 Закону про гарантування вкладів.
Скасування судом або визнання неправомірним (незаконним) рішення Фонду про запровадження тимчасової адміністрації чи початок процедури ліквідації банку не означає автоматичного припинення управління банком Фондом.
Управління банком Фондом у такому разі припиняється лише після прийняття НБУ рішення про визнання діяльності банку такою, що відповідає законодавству, відновлення банківської ліцензії і повернення банку під нагляд НБУ.
Вказані висновки Великої палати Верховного Суду не були враховані судом першої інстанції, суд не вирішував питання заміни відповідача, не з`ясовував питання чи є ПАТ «Українська інноваційна компанія» правонаступником ПАТ «Український інноваційний банк» і прийшов до передчасного висновку про направлення справи до господарського суду Луганської області, який відкрив провадження у справі про банкрутство ПАТ «УКРІНКОМ».
Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали. 
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвала про передачу справи на розгляд до іншого суду постановлена суддею без з`ясування обставин справи, з порушенням норм процесуального права, тому підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись статтями 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, суд
 
постановив:
 
апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Стахєєва Олександра Олексійовича задовольнити.
Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 9 липня 2020 року скасувати, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» про захист прав споживача та стягнення коштів направити до Обухівського районного суду Київської області для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач                                                      І.М. Рейнарт  

Судді                                                                         Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк