УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 688/4815/18
Провадження № 22-ц/4820/1590/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
03 грудня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Грох Л.М. (суддя-доповідач), Талалай О.І., Спірідонової Т.В., 
                        секретар судового засідання Дубова М.В.,
з участю представника апелянта, прокурора, 

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом керівника Шепетівської місцевої прокуратури в інтересах держави до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «АГРОСАД-2016», про визнання недійсним наказу та витребування земельної ділянки, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Босюка В.А. від 14 травня 2020 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У грудні 2018 року прокурор Шепетівської місцевої прокуратури, звертаючись в суд з цим позовом в інтересах держави до відповідачів, вказував, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області №22-25166-СГ від 23.09.2016 року затверджено проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_3 земельної ділянки площею 2 га (кадастровий номер 6825584600:07:056:0028), яка знаходиться за межами населених пунктів Михайлюцької сільської ради Шепетівського району та передано її у власність для ведення особистого селянського господарства. 30.11.2016 року зареєстровано право власності ОСОБА_3 на вказану земельну ділянку. 
30.12.2016 року   ОСОБА_3 продав цю земельну ділянку ОСОБА_2 . 
Наказом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області №22-12874-СГ від 24.05.2016 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність зі зміною виду цільового призначення в межах категорії земель за основним цільовим призначенням – землі сільськогосподарського призначення. Надано у власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер 6825582600:06:042:0016), у власність для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, яка розташована за межами населених пунктів Городнянської сільської ради Шепетівського району Хмельницької області. 
Відтак на час отримання спірної земельної ділянки із кадастровим номером 6825584600:07:056:0028 ОСОБА_3 використав своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки площею 2 га для ведення особистого селянського господарства.
З цих підстав прокурор просив визнати недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області № 22-25166-СГ від 23.09.2016 року, витребувати у ОСОБА_2 на користь держави в особі ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області земельну ділянку загальною площею 2,000 га з кадастровим номером 6825584600:07:056:0028, для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що розташована за межами населених пунктів Михайлюцької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області та стягнути з відповідачів судовий збір.
Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду від 28.02.2020 року у зв`язку зі смертю відповідача ОСОБА_3 залучено до участі у справі його правонаступника ОСОБА_1 .
Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 травня 2020 року позов задоволено повністю.
Визнано недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 23.09.2016 року № 22-25166-СГ про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та надання у власність ОСОБА_3 земельної ділянки, загальною площею 2,000 га (кадастровий номер 6825584600:07:056:0028) для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населених пунктів Михайлюцької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області
Витребувано у ОСОБА_2 на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області земельну ділянку, загальною площею 2,000 га з кадастровим номером 6825584600:07:056:0028, яка розташована за межами населених пунктів Михайлюцької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області.
Вирішено питання про судові витрати.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду як незаконне та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити. Зазначає, що судом не досліджувалося існування земельної ділянки кадастровий номер 6825584600:07:056:0028, яка є предметом спору - ця ділянка на підставі відповідної технічної документації із землеустрою була об`єднана з іншими земельними ділянками ОСОБА_2 та включена до складу земельної ділянки з кадастровим номером 6825584600:07:056:0031, яка в свою чергу включена до складу земельної ділянки з кадастровим номером 6825584600:07:056:0035. Відповідно до договору оренди землі від 22.05.2018 року придбана ним земельна ділянка з кадастровим номером 6825584600:07:056:0035 передана в оренду ТОВ «АГРОСАД-2016», його право оренди зареєстроване 25.05.2018 року. Суд залишив поза увагою те, що земельна ділянка площею 2 га, кадастровий номер 6825584600:07:056:0028 фактично припинила своє існування внаслідок об`єднання в іншу земельну ділянку, що на цей час перебуває в оренді ТОВ «АГРОСАД-2016». Суд не залучив до участі у справі в якості співвідповідача ТОВ «АГРОСАД-2016», що унеможливило правильне вирішення спору. У прокурора не було підстав для звернення до суду з цим позовом в інтересах держави за наявного суб`єкта владних повноважень. 
Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області у відзиві просить задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_2 . Зазначає, що земельна ділянка з кадастровим номером 6825584600:07:056:0028, яку витребувано у ОСОБА_2 на користь держави, знаходиться в архіві земельних ділянок. Зазначена земельна ділянка не може бути витребувана, оскільки вона об`єднана з раніше сформованими земельними ділянками і на момент прийняття оспорюванного рішення суду перебувала у складі ділянки з кадастровим номером 6825584600:07:056:0035. Не можна витребувати земельну ділянку, якої не існує на час розгляду справи судом як об`єкта цивільних прав.
У відзиві на апеляційну скаргу Шепетівська місцева прокуратура просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. На її думку, хибними є твердження відповідача щодо необхідності дослідження обставин існування земельної ділянки з кадастровим номером 6825584600:07:056:0028 судом І інстанції. Відомості про наявність вказаної земельної ділянки та її належність ОСОБА_2 містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень без наявності інформації про її перебування в процесі об`єднання, питання об`єднання вказаної земельної ділянки та перебування в оренді ТОВ «Агросад-2016» об`єднаної земельної ділянки судом не досліджувалися за відсутності підстав. Інтереси орендаря у випадку переходу права власності на спірну земельну ділянку до держави не будуть порушені. Хибним вважає твердження апелянта щодо відсутності у прокурора підстав для представництва інтересів держави в суді. Ні Держгеокадастр, ні ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області, ні їх посадові особи не вправі здійснювати у вказаних правовідносинах заходи державного контролю (нагляду), які у подальшому можуть бути підставою для вжиття відповідних заходів реагування, зокрема звернення із позовом до суду. У зв`язку з цим, представництво інтересів держави в суді здійснюється прокурором, який виконує субсидіарну роль, щоб ці інтереси не залишилися незахищеними.
В судовому засіданні представник апелянта підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів. 
Прокурор проти задоволення апеляційної скарги заперечив.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч.8 ст. 128 ЦПК України є повідомленими про розгляд справи.
Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Так, судом встановлено, що ОСОБА_3 , правонаступником якого є його син ОСОБА_1 , 04.07.2016 року звернувся до ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області з заявою щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності орієнтовною площею 2 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Михайлюцької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області. 
На підставі заяви ОСОБА_3 11 серпня 2016 року Головним управлінням Держгеокадастру у Хмельницькій області видано наказ № 22-20871-СГ про надання ОСОБА_3 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (6825584600:07:056), яка розташована за межами населених пунктів Михайлюцької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області, орієнтовний розмір земельної ділянки 2 га із цільовим призначенням – для ведення особистого селянського господарства.
23 вересня 2016 року Головним управлінням Держгеокадастру у Хмельницькій області видано наказ № 22-25166-СГ про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та надано у власність ОСОБА_3 земельну ділянку, загальною площею 2 га (кадастровий номер 6825584600:07:056:0028) для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населених пунктів Михайлюцької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області.
30.11.2016 року ОСОБА_3 зареєстрував право власності на вказану земельну ділянку і на підставі договору купівлі – продажу серії НВО № 603730, посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Фомовою О.С., 30.12.2016 року відчужив її ОСОБА_2 . 
В такий же спосіб ОСОБА_3 отримав у приватну власність земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер 6825582600:06:042:0016) для ведення особистого селянського господарства, що розташована за межами населених пунктів Городнявської сільської ради Шепетівського району Хмельницької області на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області № 22-12874-СГ від 24.05.2016 року. 
На підставі договору купівлі – продажу серії НВХ № 314838, посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Фомовою О.С. 05.07.2016 року, відповідач ОСОБА_3 продав ОСОБА_2 вказану земельну ділянку.
Наведене підтверджується матеріалами справи.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що на час подання заяви на розроблення проекту землеустрою ОСОБА_3 вже скористався правом на безоплатне отримання земельної ділянки у власність по цьому виду використання та відчужив її ОСОБА_2 . Земельна ділянка вибула з володіння власника (держави) не з його волі, тому з метою відновлення порушеного права держави на спірну ділянку вона підлягає витребуванню у добросовісного набувача – ОСОБА_2 . 
Апеляційний суд погоджується з цими висновками суду першої інстанції, зважаючи на таке.
Згідно з статтями 13-14 Конституції України, земля, її надра атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської ) економічної зони з об`єктами права власності Українського народу. Від Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Земля є основним багатством, що перебуває під охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою включно відповідно до закону.
Відповідно до ч.1 ст. 116 Земельного кодексу України  громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
За змістом частин 3, 4 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій.
Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.
Згідно з ч. 1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.
Відповідно до ч. 1, 3, 4 ст.79-1 ЗК  формування земельної ділянки полягає у визначені земельної ділянки як об`єкта цивільних прав, передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають реєстрації в Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номеру.
Згідно з ч.ч. 9,10 ст. 79-1 ЗК України земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.
Статтею 16 Цивільного кодексу передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, їхніх посадових і службових осіб.
Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Положення цього конституційного принципу кореспондуються із нормами статей 317, 319, 321 ЦК України, згідно яких власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
За змістом ч. 1 ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.
В силу ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Суд першої інстанції правильно констатував, що видаючи оспорюваний наказ про передачу спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_3 , ГУ Держгеокадастру в порушення норм ч. 8 ст. 118, ч. 6 ст. 186-1 Земельного кодексу України, ст.ст. 2,6 Закону України «Про землеустрій» не врахувало факт передачі йому земельної ділянки безоплатно у власність по цьому виду використання, і всупереч закону не відмовило у затвердженні відповідного проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та у передачі спірної земельної ділянки йому у власність.
Відтак за використаного права ОСОБА_3 на безоплатне отримання у власність ділянки цього виду використання суд обґрунтовано визнав недійсним вказаний наказ. 
Обговорюючи доводи апеляційної скарги щодо відсутності у власності апелянта земельної ділянки кадастровий номер 6825584600:07:056:0028 на час її витребування судом, апеляційний суд приймає до уваги таке.
Як вбачається з долученої до позовної заяви інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 26.11.2018 року, на підставі договору купівлі-продажу від 30.12.2016 року за ОСОБА_2 30.12.2016 року зареєстровано право власності на земельну ділянку кадастровий номер 6825584600:07:056:0028. 
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 229226049 від 22.10.2020 року (на час розгляду справи апеляційним судом) земельна ділянка з кадастровим номером 6825584600:07:056:0028 площею 2 га належить на праві власності ОСОБА_2 , дані про перебування ділянки в процесі об`єднання тощо відсутні (а.с.34, т.2).
Водночас згідно з представленою апелянтом технічною документацією із землеустрою щодо об`єднання земельних ділянок ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства, апеляційним судом встановлено, що земельна ділянка кадастровий номер 6825584600:07:056:0028 об`єднана з іншими земельними ділянками та включена до складу земельної ділянки з кадастровим номером 6825584600:07:056:0031.
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.04.2018 року зареєстровано право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером 6825584600:07:056:0031.
На підставі технічної документації із землеустрою щодо об`єднання земельних ділянок ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства за адресою: Хмельницька область, Шепетівський район, Михайлюцька сільська рада, земельна ділянка з кадастровим номером 6825584600:07:056:0031 об`єднана з іншими земельними ділянками та включена до складу земельної ділянки з кадастровим номером 6825584600:07:056:0035 (а.с.234-242, т.1).
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек від 31.08.2020 року щодо об`єднаної земельної ділянки кадастровий номер 6825584600:07:056:0035 23.05.2018 року зареєстровано речове право (оренди) ТОВ «Агросад-2016» на підставі договору оренди, укладеного з ОСОБА_2 22.05.2018 року (а.с.248, т.1). 
Згідно з ч.5 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості Державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відновлення становища, яке існувало до порушення (п. 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.
У разі відсутності волі власника на вибуття з його володіння земельних ділянок власник із застосуванням указаних правових норм вправі заявити вимоги про витребування спірних земельних ділянок від кінцевих набувачів.
При цьому власник вправі витребувати земельні ділянки й у тому випадку, коли вони були поділені та/або об`єднані добросовісним набувачем. Формування земельних ділянок їх володільцем, зокрема, внаслідок поділу та/або об`єднання, з присвоєнням їм кадастрових номерів, зміною інших характеристик не впливає на можливість захисту права власності чи інших майнових прав у визначений цивільним законодавством спосіб.
Така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 29 травня 2019 року (справа №367/2022/15-ц), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права.
Отже, заявлена прокурором вимога про витребування цієї ділянки у ОСОБА_2 як добросовісного набувача є належним способом захисту порушеного права держави.
За наявних доказів щодо права власності ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку на час вирішення спору судом першої інстанції та на цей час, суд правомірно керувався тим, що ця ділянка може бути витребувана у ОСОБА_2 як добросовісного набувача.
Та обставина, що згідно з іншими даними спірна земельна ділянка була об`єднана з іншими земельними ділянками, внаслідок чого утворилася нова земельна ділянка, не може бути перешкодою для захисту права власності на землю.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд помилково не залучив до участі у справі в якості співвідповідача ТОВ «АГРОСАД-2016», є безпідставними.
Так, за ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
Відповідачем у цивільній справі є особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у справі для відповіді за пред`явленими вимогами. 
Визначення кола відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивача, а встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову – обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Цивільний процесуальний закон покладає саме на позивача обов`язок визначати відповідача у справі.
За своєю правовою природою право оренди – це один із видів речового права на чуже майно, в тому числі на земельну ділянку, яке складається з права тимчасового володіння та користування цим майном. Орендар як володілець і користувач земельної ділянки фактично утримує її у себе та виконує щодо неї всі правомочності власника, а також використовує всі властивості землі для задоволення своїх потреб.
Відтак у порядку віндикаційного позову власник має право витребувати земельну ділянку як від її володільця, так і від її орендаря, який набув це право на підставі укладеного з новим володільцем договору оренди.
Прокурором пред`явлено позов про визнання наказу ГУ Держгеокадастру про надання земельної ділянки у власність  ОСОБА_3 недійсним та витребування земельної ділянки у ОСОБА_2 
ГУ Держгеокадастру, ОСОБА_1  як правонаступник  ОСОБА_3   і ОСОБА_2 мають безпосередній зв`язок із спірними матеріальними правовідносинами та є належними відповідачами у справі.
Прокурор не заявляв віндикаційні вимоги до ТОВ «Агросад-2016», відповідач ОСОБА_2 не повідомляв суд першої інстанції про обставини, наведені в апеляційній скарзі. 
Оскаржуваним судовим рішенням не вирішено питання про права та обов`язки ТОВ «Агросад-2016» - це   рішення лише може вплинути в подальшому на права та обов`язки ТОВ «Агросад-2016», тому це товариство залучено до участі у справі на стадії апеляційного розгляду третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача. 
Відтак у суду не було підстав для залучення ТОВ «Агросад-2016» відповідачем у справі. 
Обговорюючи доводи апеляційної скарги про відсутність у прокурора підстав для звернення до суду з цим позовом в інтересах держави за наявного суб`єкта владних повноважень, слід зазначити наступне.
За статтею 131-1 Конституції України на прокуратуру покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.
Відповідно до ст. 80 Земельного кодексу України право власності на землі державної власності належать державі Україна, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади.
Відповідно до положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 року №15 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 року №333, такими органами є Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) та територіальні органи Держгеокадастру.
У спірних правовідносинах вимоги ст.ст. 116, 118, 121 ЗК України при виданні наказу про передачу спірної земельної ділянки безоплатно у власність ОСОБА_3 , порушені саме Головним управлінням Держгеокадастру у Хмельницькій області, яке реалізувало свої повноваження. 
Незаконний наказ Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, на підставі якого ОСОБА_3 отримав у власність спірну земельну ділянку, не може оцінюватись як воля власника цієї земельної ділянки – держави на вибуття із його володіння.
Народ України делегував державі в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області повноваження щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної форми власності.
Воля держави як власника земель може виражатися лише в таких діях органу виконавчої влади – Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, які відповідають вимогам законодавства та інтересам держави.
Захист інтересів держави в суді, який полягає у скасуванні оспорюваного наказу, не узгоджується із інтересами зазначених органів. Відповідачем у справі за основною вимогою про визнання недійсним спірного наказу є ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області, а тому ця особа не може бути позивачем у цій справі.
Звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання повернення земельних ділянок у державну власність, що незаперечно становить суспільний інтерес.
У разі відсутності органу, або відсутності у нього повноважень на здійснення такого захисту, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень.
Такий висновок узгоджується з позицією викладеною у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі №806/1000/17, від 10.05.2018 року у справі №918/323/17, ухвалах Верховного Суду від 07.05.2018 у справі №910/18283/17, від 16.05.2018 року у справі №826/13768/16.
Законодавством не надано право звертатися до суду на захист інтересів держави у спірних правовідносинах іншому суб`єкту владних повноважень.
За змістом статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, практики ЄСПЛ (рішення у справах «Щокін проти України» від 14.10.2010 року, «Сєрков проти України» від 07.07.2011 року, «Трегубенко проти України» від 02.11.2004 року), втручання в право особи на мирне володіння майном має бути законним, повинно переслідувати «суспільний, публічний» інтерес та бути пропорційним визначеним цілям.
Правовідносини пов`язані з вибуттям земель із державної, комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, незаконність рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересові не відповідає.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.
Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням вимог закону, внаслідок чого підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення. 
Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 травня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 грудня 2020 року.

       Судді                                         Л.М. Грох

О.І. Талалай

Т.В. Спірідонова