Постанова
Іменем України
 
09 листопада 2020 року
м. Київ
 
справа № 591/121/15-ц
провадження №61-9617св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 , 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Сумська міська державна нотаріальна контора,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Сумського апеляційного суду від 13 травня 2020 року у складі колегії суддів: Кононенко О. Ю., Собини О. І., Ткачук С. С.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У січні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до            ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, -Сумська міська державна нотаріальна контора, про усунення від права на спадкування.
 
Позовна заява мотивована тим, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її сестра ОСОБА_3 . Вона як спадкоємець другої черги звернулася до нотаріуса за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_3 . Окрім неї, спадкоємцем першої черги за законом є дочка ОСОБА_3 - ОСОБА_2 .
Вказувала, що ОСОБА_3 у зв`язку з незадовільним станом здоров`я потребувала постійної сторонньої допомоги, яку їй надавала вона. При цьому ОСОБА_2 протягом тривалого часу не спілкувалася з матір`ю, свідомо ухилялися від надання останній допомоги і догляду, яких вона потребувала. 
На підставі вказаного  ОСОБА_1 просила суд усунути  ОСОБА_2  від права на спадкування за законом спадкового майна, що залишилося після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 16 жовтня 2019 року у складі судді Клименко А. Я. позов  ОСОБА_1 задоволено.
Усунуто ОСОБА_2 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 400,00 грн.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що під час розгляду справи встановлено, що відповідач ухилялася від виконання свого обов`язку щодо утримання спадкодавця, що відповідно до частини третьої статті 1224 ЦК України є підставою для усунення останньої від права на спадкування після смерті  ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Сумського апеляційного суду від 13 травня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.
Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 16 жовтня 2019 року скасовано і ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 730,80 грн.
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що позивачем не надано суду належних і достатніх доказів на підтвердження того,                        що відповідач ухилялася від надання допомоги спадкодавцю ОСОБА_3 , а також що спадкодавець перебувала у безпорадному стані та потребувала допомоги ОСОБА_2 .

 
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду                від 31 серпня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
У касаційній скарзі  ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати і передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Підставою касаційного оскарження є порушення судом норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження, безпідставно відхилив клопотання про відкладення розгляду справи (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції розглянув справу без її участі, чим порушив її процесуальні права, оскільки вона подала клопотання про відкладення розгляду справи із зазначенням поважних причин та помилково відмовив у задоволенні цього клопотання, залишивши поза увагою лист Ради суддів України від 16 березня 2020 року, в якому зазначено про можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами. Крім того, суд апеляційної інстанції не звернув увагу, що матеріали справи містять належні і достатні докази на підтвердження того, що спадкодавець за життя перебувала на амбулаторному і стаціонарному лікуванні, а тому потребувала сторонньої допомоги, яку їй надавала лише вона, а відповідач ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання своєї матері.
 
Відзив на касаційну скаргу відповідачем не подано
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина, зокрема на квартиру АДРЕСА_1 .
 
Із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулися: дочка ОСОБА_3 - ОСОБА_2 та її рідна сестра - ОСОБА_1 .
 
2. Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьоюстатті 411 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга  ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення є законним і обґрунтованим та підстав для його скасування немає.
 
У статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
 
Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (частина перша статті 1258 ЦК України).
 
Відповідно до абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.
 
Згідно з частиною п`ятою статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
 
Аналіз змісту указаної норми свідчить, що усунення від права на спадкування за законом можливе за наявності таких умов: ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцеві при наявності у нього можливості її надання; перебування спадкодавця у безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
Так, Верховний Суд у постановах від 21 березня 2018 року у справі                           № 337/6000/15-ц і від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц дійшов висновку, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.
 
Згідно з частинами першою, третьою статті 12 і частиною першою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Встановивши, що умови, передбачені частиною п`ятою статті 1224 ЦК України, для усунення відповідача від права на спадкування за законом відсутні, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .
 
Твердження заявника, що суд розглянув справу без її участі, чим порушено її процесуальні права, є безпідставним, оскільки із матеріалів справи вбачається, що представником ОСОБА_1 тричі подавалося клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із запровадженням карантину та похилим віком позивача, яка бажає приймати участь у розгляді справи. При цьому судом апеляційної інстанції двічі було задоволено клопотання представника позивача та відкладено розгляд справи. Разом з тим, протокольною ухвалою Сумського апеляційного суду від 13 травня 2020 року у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи відмовлено, оскільки відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, крім того, розгляд справи неодноразово відкладався за заявою представника позивача, який мав можливість приймати участь у розгляді справи.
Крім того, саме по собі оголошення карантину не зупиняє роботи судів, суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання позивача про відкладення розгляду справи у зв`язку із введенням у країні карантину, діяв в межах чинного законодавства, керувався процесуальними нормами щодо строків розгляду справи в суді апеляційної інстанції, а позивач та/або його представник не був позбавлений можливості взяти участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщенням суду відповідно до статті 212 ЦПК України, проте не скористався своїм правом, у клопотанні про відкладення розгляду справи не зазначив причин, які безпосередньо перешкоджають йому взяти участь у судовому засіданні (аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 15 жовтня 2020 року у справі № 922/2575/19).
 
Також безпідставними є доводи заявника, що суд апеляційної інстанції розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження, оскільки у частині першій статті 368 ЦПК України визначено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими  для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
 
Крім того, не знайшли свого підтвердження підстави для скасування судового рішення, визначені пунктом 2 частини третьої статті 411 ЦПК України, оскільки судом повно і всебічно встановленні фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. 
 
Таким чином, доводи касаційної скарги не можуть бути підставою для скасування законного і обґрунтованого судового рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду попередньої інстанції щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який обґрунтовано їх спростував. 
 
У силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
 
При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому його відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України необхідно залишити        без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
 
Керуючись статтями 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Постанову Сумського апеляційного суду від 13 травня 2020 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           Н. Ю. Сакара
 
О. В. Білоконь
 
О. М. Осіян