КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

справа №754/2394/2020                                                                               Головуючий у І інстанції - Лісовська О.В.
апеляційне провадження №22-ц/824/10608/2020                                     Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ 
 
28 жовтня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
судді-доповідача Приходька К.П., 
суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,
розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 03 червня 2020 року 
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей, 
 
встановив:
 
У лютому 2020 року ОСОБА_2 звернулася до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей, мотивуючи свої вимоги тим, що вони з відповідачем останнім часом однією сім?єю не проживають, оскільки втратили почуття один до одного, у них постійно виникають сварки, непорозуміння, шлюб існує формально. 
Від шлюбу вони мають двох дітей: повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та неповнолітню дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Відповідач на даний час не надає їй матеріальну допомогу на утримання дітей, а самій їй важко утримувати двох дітей, оскільки старший син на даний час навчається в університеті на контрактній формі.
Просила суд, з урахуванням уточнених позовних вимог, шлюб між сторонами розірвати, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки у розмірі 10000 грн., а на утримання повнолітнього сина у розмірі 5000 грн.
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 03 червня 2020 року позов задоволено частково.
Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 27 травня 2011 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №561.
Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини - дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 20 лютого 2020 року і до повноліття дитини.
Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 20 лютого 2020 року і до закінчення дитиною навчання - до 30 червня 2023 року.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що рішення у цій частині є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилається на те, що суд не залучив до участі у справі повнолітнього сина, який би міг пояснити чи потребує він додаткового фінансування і підтвердити чи спростувати те, чи надається допомога з боку відповідача чи ні. 
Просив скасувати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 03 червня 2020 року  в частині задоволення вимог щодо стягнення з нього аліментів на утримання повнолітнього сина в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.
Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За правилами п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.
Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено, що  сторони по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебувають у шлюбі, зареєстрованому 27 травня 2011 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №561.
У період перебування у шлюбі у сторін народилося двоє дітей: повнолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та неповнолітня дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Малолітня дочка знаходиться на утриманні матері, яка працює, отримує заробітну плату, середній розмірі якої становить 6864 грн.
Відповідач на даний час працює, отримує заробітну плату, середній розмір якої становить 26856 грн.
Крім того, відповідач перебуває на обліку у Головному управління Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію, розмір якої становить 13395,90 грн.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та розриваючи між сторонами шлюб суд першої інстанції виходив з того, що збереження сім`ї та поновлення шлюбних відносин неможливо. 
Стягуючи з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі ј частини від усіх видів заробітку відповідача, суд першої інстанції виходив з того, що малолітня донька знаходиться на утриманні своєї матері, у добровільному порядку батько дитини не надає матеріальну допомогу, тоді як матеріальний стан останнього дозволяє надавати таку допомогу.
Стягуючи з відповідача на користь позивача аліменти на утримання повнолітнього  сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку відповідача до закінчення дитиною навчання, суд першої інстанції виходив з того, що повнолітній син навчається на 1 курсі денної форми навчання Державного університету  інфраструктури та технологій на контрактній формі та потребує матеріальної допомоги, яку відповідач не надає, тоді як матеріальний стан останнього дозволяє надавати таку допомогу.
За правилами частини першої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Тлумачення вказаної норми процесуального права дає підстави дійти висновку про те, що апеляційним судом справа переглядається лише в межах доводів апеляційної скарги за наявними в ній і додатково поданими доказами.
Аналіз аргументів апеляційної скарги, свідчить про те, що оскаржуючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, заявник не згоден із рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 03 червня 2020 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення з нього аліментів на утримання повнолітнього сина в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку, на обґрунтування чого ним було наведено відповідні аргументи в апеляційній скарзі, які є предметом дослідження суду апеляційної інстанції в розмінні правил частини першої-третьої статті 367 ЦПК України.
Рішення суду першої інстанції в частині розірвання шлюбу та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої доньки не оскаржувалось, а тому апеляційним судом не переглядається. 
З висновками суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання повнолітнього сина в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку відповідача колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. 
Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє їх від обов`язків щодо дитини.
За змістом положень ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. 
Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
У відповідності до ч.1 ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з вимогами ч. 1-2 ст. 199 СК України, якщо повнолітня дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.
Відповідно до ч. 1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.
При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання повнолітнього сина, який навчається у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку відповідача, оскільки такий розмір буде достатнім, та таким, що зможе забезпечити потреби дитини.
У відповідності до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як передбачено вимогами ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Викладені в апеляційній скарзі доводи, зокрема щодо незалучення повнолітнього сина у якості позивача є непереконливими, такими що не спростовують висновків суду першої інстанції, не впливають на правильність ухваленого рішення, у зв`язку з чим рішення Деснянського районного суду м. Києва від 03 червня 2020 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга ОСОБА_1 без задоволення.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 03 червня 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач                                                      К.П. Приходько

Судді                                                                         Т.О. Писана

С.О. Журба