ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2020 року	Львів	Справа № 380/5076/20 пров. № А/857/11169/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді –                                       Носа С. П.,
суддів –                                                            Кухтея Р. В., Іщук Л. П.;
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Навчального центру Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення  Львівського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2020 року (головуючий суддя Костецький Н. В., м. Львів) у справі № 380/5076/20 за позовом ОСОБА_1 до Навчального центру Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльність та стягнення індексації грошового забезпечення, -
                                                     ВСТАНОВИВ:
В липні 2020 року ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до суду із позовом до Навчального центру Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) (надалі - відповідач) про визнання протиправною бездіяльність Навчального центру Національної гвардії України щодо не нарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 до 19.10.2018; стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 19.10.2018 у сумі 103 730,45 грн; стягнення з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати у сумі 1 961,28 грн сплачені за проведення судово-економічної експертизи та 3 000,00 грн сплачені за професійну правову допомогу.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2020 року позов  задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Навчального центру Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 в повному обсязі індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 до 19.10.2018. Зобов`язано Навчальний центр Національної гвардії України (військову частину НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 19.10.2018 у сумі 103730,45 грн. Постановлено стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Навчального центру Національної гвардії України (військової частини НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 витрати на проведення експертизи у розмірі 1961,28 грн, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Навчальний центр Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2020 року скасувати та прийняти нове, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково визнати протиправною бездіяльність Навчального центру Національної гвардії України (військової частини НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 до 01.10.2018; зобов`язати Навчальний центр Національної гвардії України (військову частину НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 19.10.2018 з урахуванням виплачених сум; стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 000,00 грн.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та допущено порушення при застосуванні норм процесуального права.
На переконання апелянта суд дійшов невірного висновку, що місяць, в якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів) є базовим при проведенні індексації грошового забезпечення військовослужбовців. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу, то базовий період не змінюється, а сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
Визначення базового місяця для проведення розрахунку індексації належить до дискреційних повноважень відповідача, відповідно суд як орган судової влади не може визначати складові елементи нарахування індексації та здійснювати її розрахунок до моменту проведення відповідачем. Оскільки індексація позивачу не нараховувалася, то суд позбавлений можливості стягнути на користь позивача її суму. Відтак висновок експерта не слід оцінювати як доказ, оскільки вимоги позивача про стягнення з відповідача конкретних сум коштів є передчасним. 
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч. 4 ст. 229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що наказом начальника навчального центру Національної гвардії України від 19.10.2018 № 226 ОСОБА_1 виключено із списків особового складу навчального центру та всіх видів забезпечення з 19.10.2018 (а. с. 8).
Згідно з особистою карткою на грошове забезпечення та заробітну плату позивачу з січня 2016 року по грудень 2016 року виплачено індексацію грошового забезпечення в таких розмірах: в серпні – 118,90 грн, у вересні – 118,90 грн, в жовтні – 56,45 грн, в листопаді – 59,45 грн (а. с.15, зворота. с.15).
Відповідно до довідок Навчального центру Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) від 23.01.2020 № 21/17, від 23.01.2020 № 21/16 про грошове забезпечення індексація грошового забезпечення ОСОБА_1 не виплачувалась з 2017 по 2018 роки (а. с. 11, 12).
На підставі дослідження вищевказаних документів 10.06.2020 Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз підготовлено висновок експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи за заявою ОСОБА_1 відповідно до якого розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 19.10.2018 відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 в загальній сумі 104 084,15 грн (а. с. 17-22).
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України(надалі – КАС України), колегія суддів встановила таке.
Положеннями статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 3 липня 1991 року №1282-ХІІ (надалі – Закон №1282-ХІІ) передбачено, що індексація грошових доходів населення – це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 5 жовтня 2000 року №2017-ІІІ закріплено, що законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.
Згідно зі статтею 2 Закону №1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).
За статтею 4 Закону №1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Положеннями частин першої, другої статті 5 Закону №1282-ХІІ передбачено, що підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів. Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.
З метою реалізації вказаного Закону Кабінет Міністрів України затвердив постанову від 17 липня 2003 року №1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» (надалі - Порядок №1078).
Відповідно до пункту 1 Порядку №1078 він визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.
Пункт 11 Порядку 1078 встановлює, що підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.
Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка.
Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.
Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 р. № 491-IV«Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.
Згідно з пунктом 4 Порядку 1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Оплата праці, у тому числі працюючим пенсіонерам, грошове забезпечення, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю, що надається залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії індексуються у межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.
Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.
У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства.
З наведеного вбачається, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці, а проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ (тут і далі у редакції, станом на день звільнення позивача) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Частинами другою, третьою статті 9 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (надалі - Закон № 2011-XII)  встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Також, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07 листопада 2007 року № 1294 грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Вказаною постановою, зокрема, встановлено підвищені посадові оклади військовослужбовців. При цьому така постанова набрала чинність 01 січня 2008 року та 01 березня 2018 року втратила чинність на підставі Постанови КМУ «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30.08.2017, якою в свою чергу відбулось чергове підвищення посадових окладів військовослужбовців.
Підставою для встановлення базового місяця індексації є підвищення, зокрема, посадових окладів особи. Зміна розміру доплат, надбавок та премій не випливає на встановлення базового місяця індексації для початку обчислення індексу споживчих цін при нарахуванні індексації.
Відтак, якщо останні підвищення окладу за посадою відбулись у січні 2008 року, то для визначення суми індексації грошового забезпечення військовослужбовцю має застосовуватись індекс споживчих цін, обчислений наростаючим підсумком з лютого 2008 року.
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що базовим місяцем для обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації є лютий 2008 року.
Враховуючи, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, колегія суддів дійшла висновку, що механізм індексації має універсальний характер. У свою чергу, правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють повторне виникнення права на отримання індексації.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 03 квітня 2019 року у справі №638/9697/17 та постанові Верховного Суду від 29.04.2020 року по справі №240/10130/19.
Також необхідно наголосити, що такий висновок не суперечить правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої в постанові від 6 лютого 2019 року у справі №522/2738/17, оскільки питання індексації не було предметом розгляду Великою Палатою Верховного Суду у справі №522/2738/17.
Ураховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції уважає підставними доводи суду першої інстанції щодо необхідності визнання протиправними дій відповідача щодо не нарахування та невиплати індексації позивачу індексації грошового забезпечення та покладення на відповідача обов`язку щодо нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 19.10.2018.
Водночас колегією суддів встановлено, що ухвалюючи рішення про зобов`язання нарахувати та виплатити певну суму індексації суд першої інстанції в порушення приписів процесуального закону щодо офіційного з`ясування всіх обставин справи в сукупності не здійснив перевірки поданого позивачем розрахунку індексації відповідно до норм законодавства, не підтвердив його правильність з урахуванням наданого висновку експерта № 3941 від 10.06.2020 та зібраними у справі доказами.
Окрім того, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги стосовно того, що суд не вправі підміняти інші органи та самостійно нараховувати і визначати певний розмір індексації для військовослужбовців, оскільки такими повноваженнями наділений виключно відповідач, як роботодавець. Суд вправі лише надати правову оцінку діям відповідача стосовно нарахуванню чи не нарахуванню такої індексації. Проте, як встановлено судом на момент розгляду даної справи відповідач жодних дій по фактичному нарахуванню певного розміру індексації не здійснив, а відтак у суду відсутні підстави для надання правової оцінки діям відповідача стосовно перевірки розміру нарахованої та виплаченої позивачу індексації.
Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 року у справі «Волохи проти України» (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. «…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже,законмає з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання».
Тобто, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.
У даній правовій ситуації індексація не була нарахована та виплачена позивачеві.
Тобто, питання про те, який базовий місяць буде використаний відповідачем при нарахуванні індексації є передчасним, оскільки у цій частині права позивача ще не порушені.
Вказана правова позиція підтверджується правовими висновками, викладеними Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного судув постанові від 15 жовтня 2020 року у справі № 240/11882/19.
За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач зобов`язаний нарахувати та виплатити ОСОБА_1  індексацію грошового забезпечення позивачу за період з 01.01.2016 по 19.10.2018 з урахуванням приведених правових норм та висновків, викладених судом у даній справі.
Стосовно доводів скаржника щодо відмови в задоволенні стягнення за рахунок відповідача на користь позивача витрат на проведення експертизи та зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів зазначає таке.
Частинами 1 та 3 статті 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини 6 статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно ч. 9 ст. 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Колегія суддів вказує, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди досліджують на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 17.09.2019 у справі № 810/3806/18, від 19.09.2019 у справі № 826/8890/18.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу подано, зокрема: договір про надання правової допомоги №304 від 14.01.2020 (а. с. 25), ордер на надання правничої (правової) допомоги серія ВС №1027307 від 23.06.2020 (а. с. 26), акт виконаних робіт від 23.06.2020 (а. с. 28) та квитанцію про оплату за надання правової допомоги за вказаним вище договором на суму 1 000 грн від 23.06.2020 та витяг з карткового рахунку про оплату за тим самим договором на суму 2 000 грн (а. с. 30).
З огляду на предмет розглянутого спору, обсяг наданих послуг адвокатом, виходячи з критеріїв розумності, пропорційності, співмірності розподілу витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів вважає що заявлена сума до відшкодування витрат на правничу професійну допомогу в розмірі 3 000,00 грн є не співмірною зі складністю справи, яка за даних правовідносин віднесена до категорії справ незначної складності, а обсяг наданих адвокатом послуг є незначним.
Так, адвокатський запит складений адвокатом не лише для позивача, а й для інших осіб. При цьому для складання такого запиту адвокат не прикладав значних професійних зусиль та навичок для його складання та аналізу діючого законодавства.
При цьому адвокатом не здійснювалася по суті підготовка документів для проведення експертизи, оскільки зазначені документи були складені та надані відповідними органами.
З урахуванням викладених обставин справи та положень законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що підготовка та подання позову до суду у даній справі не потребувала надмірного, значного обсягу юридичної роботи.
Відтак, як наслідок з урахування критеріїв пропорційності, а також задоволення лише частини позовних вимог, підставним є присудження на користь позивача за рахунок фінансування відповідача витрат на професійну правничу допомогу в обсязі 1 500,00 грн.
Стосовно доводів скаржника щодо відмови в стягненні судових витрат, пов`язаних з проведенням судово-економічної експертизи від 10.06.2020 №3941 в розмірі 1961,28 грн, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до частин 5-8 статті 137 КАС України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.
Розмір витрат на оплату робіт (послуг) залученого стороною спеціаліста, перекладача чи експерта має бути співмірним із складністю відповідної роботи (послуг), її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт (надання послуг).
У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату робіт (послуг) спеціаліста, перекладача чи експерта, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.
З урахуванням обставин справи суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апелянта про передчасність вимог позивача про стягнення з відповідача конкретних сум коштів, а відтак колегія суддів доходить висновку про доцільність відмови в задоволенні вимог про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрати на проведення експертизи у розмірі 1961,28 грн.
Відповідно до ч.1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України  підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального  права, що відповідно до частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про задоволення  позову в повному обсязі.
Керуючись ст. ст. 139, 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                      ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Навчального центру Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) – задовольнити  частково.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2020 року скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Навчального центру Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльність та стягнення індексації грошового забезпечення – задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Навчального центру Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 в повному обсязі індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 до 19.10.2018. 
Зобов`язати Навчальний центр Національної гвардії України (військову частину НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 19.10.2018.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Навчального центру Національної гвардії України (військової частини НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1500,00 грн.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовити. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	С. П. Нос 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	Л. П. Іщук