Ухвала
 
07 грудня 2020 року 
 
м. Київ
 
справа № 623/1360/19
провадження № 61-17395ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І., 
 
розглянув касаційну скаргуОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 22 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до  Комунального підприємства  «Благоустрій міста  Ізюма»,  треті особи: ОСОБА_2 , Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія  «Княжа Вієнна  Іншуранс Груп»,  про відшкодування  шкоди,
 
ВСТАНОВИВ:
У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Комунального підприємства «Благоустрій міста Ізюма» (далі - КП «Благоустрій міста Ізюма треті особи: ОСОБА_2 , Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія  «Княжа Вієнна  Іншуранс Груп»,  про відшкодування  шкоди.
Позов обґрунтовано тим, що 02 січня 2019 року сталась дорожньо - транспортна пригода за участю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 02 січня 2019 року серія БД № 246983 ОСОБА_2 , 02 січня 2019 року о 15 год 40 хв у м. Ізюм Харківської області керував автомобілем ГАЗ 3110, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 по вул. Весняна, при виїзді на нерегульоване перехрестя з автодорогою Київ-Харків-Довжанський, не надав перевагу в русі автомобілю FORD FUSION, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі та скоїв з ним зіткнення, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив пункт 16.11 Правил дорожнього руху України. Факт правопорушення підтверджується постановою від 25 січня 2019 року справа № 623/52/19 Ізюмського міськрайонного суду Харківської області, про визнання ОСОБА_2 у скоєнні правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративну відповідальність і притягнення до адміністративної відповідальності. Відповідно до полісу АМ-6434461 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідач у справі КП «Благоустрій міста Ізюма» застрахував свого цивільну відповідальність в Приватному акціонерному товаристві «Українська страхова компанія КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» (ДАЛІ - ПрАТ «УСК КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП») в межах ліміту відповідальності 100 000,00 грн. Розмір франшизи визначений в розмірі 2 000,00 ГРН. В подальшому позивач звернувся до ПрАТ «УСК КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» із заявою, у відповідь на яку зроблено розрахунок страхового відшкодування по зазначеному страховому випадку, згідно з яким вартість страхового відшкодування його автомобіля склала 70 925,00 грн без урахування коефіцієнта зносу автомобіля. Проте фактичні витрати, які позивач поніс для відновлення свого порушеного права склали 308 622,00 грн. З урахуванням висновків експерта та постанови суду у складі судової палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 686/17155/15-ц позивач зменшив розмір позовних вимог до КП «Благоустрій міста Ізюма» в частині стягнення вартості відновлюваного ремонту з 210 622,00 грн до 86 016,68 грн.
Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 17 лютого 2020 року частина позовних вимог про стягнення з ПрАТ «УСК КНЯЖА ВІЄННА ФНШУРАНС ГРУП» на користь ОСОБА_1 залишку суми страхового відшкодування у розмірі ліміту відповідальності 27 025,00 гривень залишено без розгляду.
Іншою ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 17 лютого 2020 року ПрАТ «УСК КНЯЖА ВІЄННА ФНШУРАНС ГРУП» залучено до участі у справі, як третю особу.
Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 11 червня 2020 року позов задоволено. Стягнуто з Комунального підприємства «Благоустрій міста Ізюма» на користь ОСОБА_1 вартість відновлюваного ремонту розмірі 86 016,68 грн, франшизу у розмірі 2 000,00 грн, а також судовий збір у розмірі 880,17 грн.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки страховик за полісом виплатив страхове відшкодування у розмірі 70 925,00 грн, він виконав своє зобов`язання перед потерпілою в повному обсязі, а різницю між вартістю відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «FORD FUSION» державний номер НОМЕР_2 , та сумою вартості відновлювального ремонту автомобіля, зобов`язаний відшкодувати саме відповідач у розмірі 86 016,68 грн. Також дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню франшиза у розмірі 2 000,00 грн.
Додатковим рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 25 червня 2020 року стягнуто з КП «Благоустрій міста Ізюма» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 2 500,00 грн.
Постановою Харківського апеляційного суду від 22 жовтня 2020 року апеляційну скаргу Комунального підприємства «Благоустрій міста Ізюма» задоволено частково. Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 11 червня 2020 року та додаткове рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 25 червня 2020 року змінено. Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з КП «Благоустрій міста Ізюма» на користь ОСОБА_1 франшизу у розмірі 2 000,00 грн. Стягнуто з КП «Благоустрій міста Ізюма» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 20,00 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 800,00 грн. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Благоустрій міста Ізюма» судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1 260,96 грн.
Апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що суд першої інстанції не врахував, що розмір майнового збитку визначається саме з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля на момент ДТП. Натомість вартість відновлюваного ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля на момент ДТП складає 72 998,95 грн, що знаходиться в межах страхового ліміту. При цьому, апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про те, що саме з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню франшиза у розмірі 2 000,00 грн.
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Харківського апеляційного суду від 22 жовтня 2020 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Верховний Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
 
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Згідно з пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
 
Ціна позову у даній справі, з урахуванням останньої редакції позову, становить 88 016,68 грн, яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102,00 грн х 100 = 210 200,00 грн), а тому у розумінні ЦПК України справа є малозначною.
 
Отже, зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, яким, за загальним правилом, виключається можливість перегляду ухвалених у ній судових рішень судом касаційної інстанції.
 
Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб підлягають касаційному оскарженню.
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. 
 
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підтвердились, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 22 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до  Комунального підприємства  «Благоустрій міста  Ізюма»,  треті особи: ОСОБА_2 , Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія  «Княжа Вієнна  Іншуранс Груп»,  про відшкодування  шкоди відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:	І. Ю. Гулейков     О. В. Ступак      Г. І. Усик